ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/14222/25
адміністративне провадження № К/990/17106/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В., 
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2025 року (головуючий суддя Войтович І.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року (головуючий суддя Мельничук В.П., судді Бужак Н.П., Мєзєнцев Є.І.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Будівельні Рішення» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Будівельні Рішення» (далі - ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 лютого 2025 року: №153910701, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 12552620 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями у сумі 10042096 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 2510524 грн); №153890701, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1938665 грн; №153940701, яким застосовано штрафні санкції у зв`язку з відсутністю складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкових накладних/розрахунків коригування у сумі 30600 грн; №153950701, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 3397287 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем правомірно сформовано дані бухгалтерського та податкового обліку за наслідками правовідносин з ТОВ «ДТЕК», ТОВ «Крани України», ТДВ «Миколаївбудмеханізація», ПП «КСП ПРОЕКТ», здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами підтверджується належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій. ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» зазначає, що він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту. Враховуючи викладене, позивач вважає, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу є необґрунтованими, а прийняті за результатами розгляду акта перевірки податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21 лютого 2025 року. Стягнуто на користь ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у місті Києві понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 30280 грн.
Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС у м. Києві звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У касаційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року. Витребувано з Київського окружного адміністративного суду справу.
Підставами для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, зазначеного у частині першій статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та на те, що в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України).
Відповідач у скарзі зокрема зазначає, що судами попередніх інстанцій не було враховано усталену правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої визначальним для формування податкових вигод є не формальна наявність документів, а реальність господарських операцій, їх економічний зміст, фактичний рух активів та спрямованість на досягнення ділової мети. Такий підхід передбачає обов`язок суду дослідити всю сукупність доказів у справі, встановити фактичні обставини здійснення операцій, перевірити можливість їх виконання контрагентами та оцінити поведінку платника податків з точки зору добросовісності.
У постановах Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 420/8830/20 та від 3 серпня 2023 року у справі № 380/2589/22 сформульовано правовий висновок про те, що самі по собі первинні документи не можуть вважатися безумовним підтвердженням здійснення господарських операцій, якщо інші встановлені обставини свідчать про відсутність фактичного руху активів або виконання робіт (послуг). Верховний Суд наголосив, що для цілей податкового обліку мають значення лише ті операції, які фактично відбулися, підтверджені належними, достовірними та узгодженими між собою доказами, а також мають реальний економічний зміст і ділову мету.
ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення», скориставшись своїм правом надало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до статтей 20, 77, 82 ПК України, плану - графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за серпень 2024 року, на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 31 липня 2024 року №5035-п, відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 6 липня 2017 року по 30 червня 2024 року, валютного - за період з 6 липня 2017 року по 30 червня 2024 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 6 липня 2017 року по 30 червня 2024 року та іншого законодавства за відповідний період, за результатами якої 15 жовтня 2024 року складено Акт №113580/ж5/26-15-07-01-06-20/41442416 (далі - Акт перевірки).
Згідно висновків Акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог:
пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України пунктів 6, 7 та підпункту 9.4 пункту П(с)БО 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248 (зі змінами та доповненнями), частини другої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами та доповненнями; далі - Закон №996-XIV), в результаті чого завищено від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 3397284 грн, в тому числі за півріччя 2024 року;
пункту 44.1 статті 44, пунктів 185.1, 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 192.1 статті 192, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201, пункту 201.10 статті 201 ПК України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №159/28289 (із змінами і доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість за червень 2024 року на суму 1938665 грн, та занижено податок на додану вартість на загальну суму 10042096 грн, в тому числі за червень 2022 року на суму 46064 грн, за грудень 2022 року на суму 1142008 грн, за лютий 2023 року на суму 1509121 грн, за березень 2023 року на суму 2540791 грн, за квітень 2023 року на суму 572951 грн, за травень 2023 року на суму 3292070 грн, за червень 2023 року на суму 399886 грн, за листопад 2023 року на суму 539205 гривень;
пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України встановлено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/податкових розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з перевищенням граничного терміну реєстрації за лютий, травень 2022 року, березень, вересень 2023 року;
пункту 187.1 статті 187, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПК України встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий, березень, квітень, червень 2023 року.

У зв`язку з поданням ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» заперечення на Акт перевірки та додаткових документів, на підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 26 листопада 2024 року №7828-п проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» з питань, що стали предметом оскарження, про що 23 січня 2025 року складено Акт №3979/Ж5/26-15-07-01-06-20/41442416 (далі - Акт перевірки), в якому вказано про порушення позивачем вимог податкового законодавства:
пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України пунктів 6, 7 та підпункту 9.4 пункту П(с)БО 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248 (зі змінами та доповненнями), частини другої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами та доповненнями; далі - Закон №996-XIV), в результаті чого завищено від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 3397284 грн, в тому числі за півріччя 2024 року;
пункту 44.1 статті 44, пунктів 185.1, 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 192.1 статті 192, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201, пункту 201.10 статті 201 ПК України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №159/28289 (із змінами і доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість за червень 2024 року на суму 1938665 грн, та занижено податок на додану вартість на загальну суму 10042096 грн, в тому числі за червень 2022 року на суму 46064 грн, за грудень 2022 року на суму 1142008 грн, за лютий 2023 року на суму 1509121 грн, за березень 2023 року на суму 2540791 грн, за квітень 2023 року на суму 572951 грн, за травень 2023 року на суму 3292070 грн, за червень 2023 року на суму 399886 грн, за листопад 2023 року на суму 539205 гривень.

На підставі зазначених висновків Акта перевірки від 23 січня 2025 року, відповідачем 21 лютого 2025 року прийнято податкові повідомлення-рішення:
№153910701, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 12552620 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями у сумі 10042096 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 2510524 грн); 
№153890701, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1938665 грн; 
№153940701, яким застосовано штрафні санкції у зв`язку з відсутністю складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування у сумі 30600 грн; 
№153950701, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 3397287 грн.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, прийнятими контролюючим органом 21 лютого 2025 року, ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» звернулося до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та про їх скасування.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ТОВ «ДТЕК», ТОВ «Крани України», ТДВ «Миколаївбудмеханізація», ПП «КСП ПРОЕКТ» є реальними, що підтверджено первинними документами, водночас висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Відповідачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача чи його контрагентів, як і не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем господарських операцій виключно з наміром отримати неправомірну податкову вигоду. Суд також зазначив, що зокрема підґрунтям доводів контролюючого органу, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, фактично було непідтвердження здійснення господарських операцій з огляду на недостатність основних засобів, працівників, відсутність складських приміщень, тощо, проте такі доводи не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.
Зазначена позиція підтримана Шостим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
За приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.
За приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Згідно пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
За приписами пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У відповідності до частин першої-другої статті 3 Закону №996-ХІV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За приписами частин першої та другої статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У статті 1 Закону №996-XIV наведено визначення, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод. Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
При цьому фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Аналіз вказаних положень свідчить про те, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.
Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами. При цьому для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов`язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 5 травня 2022 року між Позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК» (Виконавець) укладено Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг з корпоративного управління №1769-ДТЭК, відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Виконавець зобов`язується надавати Замовнику інформаційно-консультаційні послуги з корпоративного управління, код згідно з ДКПП 70.22 (надалі - Послуги), а саме:
1.1.1. Супроводження діяльності органів управління Замовника (підготовка та проведення засідань Загальних зборів акціонерів, оформлення відповідних протоколів та інших документів; проведення переговорів від імені Замовника щодо змісту документів та погодження їх проектів; супроводження переводу документів, апостилізації та нотаріального засвідчення; виконання, за необхідності, функцій корпоративного секретаря
1.1.2. Розробка та впровадження внутрішніх (локальних) корпоративних актів Замовника підрозділи, порядок їх діяльності та взаємодії тощо).
1.1.3. Супроводження заходів з виплати дивідендів (представництво інтересів Замовника з питань виплати дивідендів у відносинах із Центральним депозитарієм, Розрахунковим центром, депозитарними установами та іншими уповноваженими юридичними особами згідно з законодавством України тощо).
1.1.4. Супроводження розкриття регульованої інформації на фондовому ринку України підготовка річних/квартальних та інших звітів та інформації, що підлягають розкриттю згідно з законодавством, забезпечення їх направлення/надання/надсилання до уповноважених органів, оприлюднення, тощо).
1.1.5. Забезпечення корпоративного документообігу та надання корпоративної інформації (зберігання/ведення корпоративного архіву (корпоративних, статутних та інших документів), оформлення, заповнення, погодження та надання виписок/витягів/копій корпоративних документів, довідок, анкет, сертифікатів тощо, організація роботи із запитами учасників/ акціонерів, організація їх обробки та підовки відповідей, проведення переговорів від імені Замовника щодо надання документів третім особам тощо).
1.1.6. Надання консультацій у сфері корпоративного права та управління, проведення правової експертизи у цій сфері, представництво інтересів Замовника при підборі та роботі з консультантами у сфері корпоративного права інших юрисдикцій.
1.1.7. Представництво інтересів Замовника у корпоративних конфліктах, судових спорах у сфері корпоративного права, а також у комунікації з НКЦПФР та іншими регуляторами ринку цінних паперів.
1.1.8. Надання іншої правової допомоги у сфері корпоративного права та управління.
Відповідач в обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зазначав про економічну необґрунтованість вказаних послуг, неможливість визначити їх доцільність та необхідність для фінансово-господарської діяльності позивача.
Водночас ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» в обґрунтування доцільності вказаних послуг вказувало на: відсутність у його структурі юридичного відділу та/або у його штаті фахівців за напрямком правового забезпечення (юристів, юрисконсультів); необхідність отримання юридичних консультацій з питань корпоративного права (в тому числі під час укладення будь-яких правочинів на предмет їх відповідності правочинам щодо вчинення яких є заінтересованість, або значним правочинам з відповідною підготовкою проектів рішень наглядового органу позивача тощо); необхідність забезпечення супроводу діяльності органів управління з урахуванням найкращих практик корпоративного управління тощо.
Позивач вказував, що за вказаним Договором на щомісячній основі отримував послуги, пов`язані із наданням юридичних консультацій та консультацій у сфері корпоративного права та управління. На підтвердження зазначеного надав: копію Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 5 травня 2022 року №1769-ДТЭК; штатний розпис ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення»; відповідні Акти наданих послуг за цим договором та відповідні Звіти до нього.
Дослідивши надані позивачем документи суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що надані ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» документи у достатній мірі розкривають суть та зміст послуг, які він отримував від ТОВ «ДТЕК» та їх зв`язок із господарською діяльністю позивача.
Щодо взаємовідносин ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» з ТОВ «Крани України», ТДВ «Миколаївбудмеханізація», то судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.
Між ТОВ «ДТЕК Тилігульська ВЕС» (Замовник) та Позивачем (Генпідрядник) 21 січня 2021 року укладено Договір генерального будівельного підряду № 307-ТВЄС «Нове будівництво вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Бердянського району Миколаївської області».
Також, між ТДВ «Миколаївбудмеханізація» (Виконавець) та Позивачем (Замовник) укладено договори про надання послуг з експлуатації будівельних машин і механізмів від 1 вересня 2022 року № 50-СР, від 31 березня 2023 року №73-БР про використання будівельної техніки на об`єкті «Нове будівництво вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Бердянського району Миколаївської області».
Крім того, 30 червня 2022 року між Позивачем (Замовник) та ТОВ «Крани України» укладено Договір підряду № 47-СР про виконання вантажопідіймальних робіт під час монтажу ВЕУ в кількості 13 штук на об`єкті «Нове будівництво вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Бердянського району Миколаївської області» та Договір підряду від 31 березня 2023 року №72-БР про виконання вантажопідіймальних робіт під час демонтажу 2 секцій.
На виконання вказаних договорів позивачем надано: відповідні акти виконаних робіт; відповідні податкові накладні; зведені Акти виконаних робіт згідно зазначених вище договорів. 
Зокрема ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» складено наступні Акти згідно з номенклатурою робіт за Договором генерального будівельного підряду від 21 січня 2021 року №307-ТВЭС:
1) «Послуги з експлуатації будівельних машин і механізмів для будівництва технологічних проїздів та підкранових майданчиків (13 ВЕУ) при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області»;
2) «Роботи з будівництва технологічних проїздів та підготовчих робіт на підкранових майданчиках ВЕУ 3 черга при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області»;
3) «Будівництво технологічних проїздів, підкранових майданчиків та опорних конструкцій ВЕУ (третя черга будівництва 126 МВт) при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області»;
4) «Вантажопідіймальні роботи під час монтажу ВЕУ (13 ВЕУ) при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області»;
5) «Вантажопідіймальні роботи під час заміни генератора на Об`єкті робіт ВЕУ №348 при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області».
Суди попередніх інстанцій дослідивши наведені вище документи дійшли висновку, що отримані від ТОВ «Крани України», ТДВ «Миколаївбудмеханізація» роботи з експлуатації будівельних машин та механізмів та виконання вантажопідіймальних робіт під час монтажу вітроенергетичних установок позивач реалізував ТОВ «ДТЕК Тилігульська ВЕС» як Замовнику за Договором генерального будівельного підряду від 21 січня 2021 року № 307-ТВЄС.
Щодо взаємовідносин ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» з ПП «КСП-Проект» то судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між Позивачем (Замовник) та ПП «КСП-Проект» (Підрядник) 1 серпня 2023 року укладено Договір підряду від №84-СР на виконання робіт з монтажу вітровимірювальних щогл, відповідно до пункту 2.1.1 якого, Підрядник зобов`язується за завданням Замовника на свій ризик у строк з використанням Обладнання, Обладнання Підрядника, за процедурою, в об`ємах і за ціною, узгодженими Сторонами в Договорі, виконати Роботи, вказані у пункті 2.3.1 Договору, відповідно до вимог Договору, Технічного завдання до Договору, поставити Запасні частини, надати послуги із супроводження вітромоніторингової кампанії, а Замовник зобов`язується надати Підряднику Будівельний майданчик (2 (дві) вітровимірювальні щогли висотою 160 метрів, комплекти метеорологічного обладнання на 2 (дві) вітровимірювальні щогли, фундаментні блоки 2 (двох) вітровимірювальних щогл), прийняти від Підрядника запасні частини, прийняти належним чином виконані Роботи та оплатити їх в строки, встановлені Договором.
Позивач на підтвердження виконаних робіт з монтажу вітровимірювальних щогл надав наступні документи: звіт про встановлення 160-метрової щогли «Полтавська 1» у населеному пункті Демидівка, звіт про встановлення 160-метрової щогли «Полтавська 2» у населеному пункті Великі Кринки, повідомлення про початок відбору даних з використанням щогл та датчиків на відповідних майданчиках та підсумкові звіти.
Контролюючий орган вказував на штучний характер укладання Договору підряду № 84-СР від 1 серпня 2023 року з ПП «КСП-Проект», оскільки з аналізу даних, які містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних, не встановлено реєстрації контрагентом на адресу ПП «КСП-Проект» податкових накладних, що відповідають номенклатурі робіт з постачання та монтажу вітровимірювальних щогл.
Водночас судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рішень Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 14 березня 2024 року: №10724081/31978764 та № 10724082/31978764, від 18 квітня 2024 року №10925199/31978764, податковий кредит за податковими накладними, складеними ПП «КСП-Проект» був предметом перевірки під час блокування таких накладних контролюючими органами. 
Відповідні податкові накладні були зареєстровані на підставі рішень Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, копії яких наявні в матеріалах справи.
Крім того, судами зазначено, що позивачем до матеріалів справи додано відповідні первинні документи, які підтверджують придбання ПП «КСП-ПРОЕКТ» робіт та матеріалів, які використані при виконанні робіт за Договором підряду № 84-СР від 1 серпня 2023 року.
Усі перелічені вище первинні документи під час розгляду справи досліджені судами першої та апеляційної інстанцій та містяться у матеріалах справи.
Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час розгляду справи, судами попередніх інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраним судом на підставі статті 9 КАС України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту та витрат. Зокрема, судами досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, є підставою для податкового обліку.
Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податків даних податкового обліку.
Верховним Судом вже сформована стала та послідовна правова позиція щодо застосування наведених норм права. Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, зроблено висновок, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону №996-XIV, згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.
Висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки фактично надані до перевірки первинні документи не були проаналізовані в акті перевірки, а тому така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону. Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається відповідач.
На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника отримати певний результат від здійснення господарської операції.
Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19 дійшла висновку, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
При цьому важливо враховувати фактичну можливість платника податків усвідомлювати той факт, що від імені задекларованого в первинних документах суб`єкта господарювання діють неуповноважені особи. Мають бути наявні докази того, що законними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних первинних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у достовірності складених іншими особами первинних документів. Інакше тлумачення норм податкового законодавства фактично перекладає обов`язок здійснення податкового контролю на самих платників податків.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 21 лютого 2025 року, то колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» та визнання протиправними і скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2025 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Доводи та їх обґрунтування, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
Доводи скаржника про те, що оскаржувані рішення ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладених у постанові Верховного Суду, колегія суддів вважає безпідставними. Так, аналіз наведених скаржником судових рішень дає підстави вважати, що вони були ухвалені за інших фактичних обставин. Отже, подібності правовідносин у наведених до порівняння справах не встановлено.
В решті обґрунтування касаційної скарги аналогічні доводам, наведеним відповідачем під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, і зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.
Отже доводи й аргументи заявника касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус
Судді Н.Є.Блажівська
І.Л.Желтобрюх