Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.03.2026  	Справа №766/7247/25 Провадження №2/607/2106/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та
У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» (далі – ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу») звернулося через підсистему «Електронний суд» до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» зазначило, що 31 січня 2020 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 109565 про надання фінансового кредиту (далі – Договір), який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, яким надано 2 000 грн кредиту, строком на 14 днів зі стандартною процентною ставкою 2% в день або 730 % річних, та перераховано на платіжну картку
№ НОМЕР_1 . Станом на 13 січня 2025 року загальна сума заборгованості становить 9 160 грн, з яких: 2 000 грн – сума кредиту; 7 160 грн – сума процентів. 
28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 (далі – Договір факторингу), згідно з яким клієнт відступив фактору права вимоги за укладеним кредитним договором згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими і безпідставними. Відповідач вказує, що жодних дій щодо ідентифікації на сайті позивача для отримання кредиту не здійснювала, не укладала в електронній формі кредитний договір (з отриманням листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення), не здійснювала вхід як позичальник на сайт позикодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету, без чого кредитний договір укласти неможливо. Крім того, грошові кошти за вказаним кредитним договором були перераховані на банківську картку/рахунок, яка ніколи не належала їй, а тому електронного підпису одноразовим ідентифікатором у визначений законом спосіб зроблено не було (а.с. 44 – 47).
Від ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» надійшла відповідь на відзив, в якій висловлено прохання позов задовольнити повністю.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 травня 2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту направлено за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2025 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача): Якімця Т.І. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2025 року цивільну справу № 766/7247/25 прийнято до свого провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2026 року у АТ КБ «Приватбанк» витребувано докази, які становлять банківську таємницю щодо ОСОБА_1 .
Представник позивача – ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» – в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у позовній заяві та відповіді на відзив висловив прохання здійснювати розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав; щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів сторона позивача не заперечила. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності та висловила прохання відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
У матеріалах справи наявний Договір, який за твердженням позивача 31 січня 2020 року уклали між собою ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 , відповідно до якого кредитодавець надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. Кредит надається строком на 14 днів, тобто до 13 лютого
2020 року. Строк дії договору – 14 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за Договором. За користування кредитом клієнт сплачує 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки – фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Датою укладення Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.
У реквізитах договору міститься електронний підпис відповідача, здійснений одноразовим ідентифікатором «KL3369».
Відповідно до довідки про ідентифікацію позивачем здійснено ідентифікацію ОСОБА_1 Ідентифікатор – «KL3369»: номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор «380983332595».
Як вказано у довідці ТОВ «Платежі онлайн» № 1950/02 від 25 лютого 2025 року, через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція № 28049-09614-87728, замовлення № А182390В104343СLY109565T639288, сума 2 000 гривень, дата та час проведення 31 січня
2020 року о 19:16:04, платіжна картка № НОМЕР_1 , код авторизації 566013, видача кредиту 109565.
Згідно з випискою з особового рахунка за Договором станом на 13.01.2025 заборгованість відповідача становить 9160,00 грн, з яких: 2000,00 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7 160,00 грн – прострочена заборгованість за процентами.
28 жовтня 2021 року ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» уклали Договір факторингу, за умовами якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим Договором факторингу, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами
(пункти 1.1, 1.2 Договору факторингу).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 9 160,00 грн. 
Відповідач разом з відзивом надала виписки за рахунками, що відкриті на її ім`я у АТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до виписки за карткою № НОМЕР_2 і додатковим карткам договору за період з 25 січня 2020 року по 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 , усього витрат:
1 390,83 гривень, усього надходжень: 2 255,60 грн (довідка АТ КБ «Приватбанк» № BSUBB2DIQPQFKADO від 17 лютого 2020 року).
У довідці АТ КБ «Приватбанк» № VRCEN3PJVCK3A1K9 від 18 серпня 2025 року вказано, що по картці/рахунку № НОМЕР_3 і додатковим рахункам договору № SAMDNWFC00013705333 від 16 січня 2015 року, за період з 01 січня 2020 року по 31 січня 2020 року ОСОБА_1 , усього витрат: 1 920,73 грн, усього надходжень: 2 255,60 грн.
Як вказано у довідці АТ КБ «Приватбанк» №N3ICFVK3USEPIJ6F від 18 серпня 2025 року, що по картці/рахунку № НОМЕР_4 і додатковим рахункам договору № SAMDN50000020064196 від 05 березня 2008 року, за період з 31 січня 2020 року по 31 січня 2020 року ОСОБА_1 , усього витрат: 0 гривень, усього надходжень: 0 гривень.
Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» №AS1O6N4055C288GL від 18 серпня 2025 року, у ОСОБА_1 станом на 18 серпня 2025 року немає заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».
Крім того, 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, в якій вказано,
що 17 лютого 2020 року о 12:26 год. надійшла заява ОСОБА_1 про те, що невідомі особи неодноразово в телефонному режимі вимагають сплатити кредит, який вона не брала, про що свідчить талон-повідомлення Єдиного обліку № 5465 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.
Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» № 2НЕЕСS728JM8QEH4 від 26 листопада 2025 року, виданої ОСОБА_1 , станом на 31 січня 2020 року вона не мала картки
№ НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк».
У відповіді АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260216/70070-БТ від 19 лютого 2026 року зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку не емітовано карту № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, адже зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 .
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Цивільне законодавство ґрунтується на відповідних засадах, однією з яких є свобода договору (пункт 3 статті 3 ЦК України).
За статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша); правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори) (частина друга).
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (абзац перший). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (абзац другий).
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
У статті 639 ЦК України вказано: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша); якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина друга).
2.2. Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів унормовано Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV (далі – Закон № 851).
Відповідно до статті 5 Закону № 851 електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (частина перша); електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму (частина тертя); візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (частина четверта).
Згідно з частиною другою статті 14 Закону № 851 використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VІІІ (далі – Закон № 675).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 675 електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5); електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6).
Порядок укладення електронних договорів регулюється статтею 11 Закону № 675. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина перша статті 11 Закону № 675).
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону № 675).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону № 675).
Відповідно до частини шостої статті 11 Закону № 675 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За частиною дванадцятою статті 11 Закону № 675 електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 675 якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
2.3. У статті 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша).
У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначив: «одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є «pacta sunt servanda» (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629)»
(абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 22 червня 2022 року
№ 6-р(II)/2022).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
2.4. Як вбачається з матеріалів справи позивач стверджує, що ОСОБА_1 31 січня
2020 року звернулася до ТОВ «Займер» із заявкою на укладення кредитного договору № 109565 та уклала Договір шляхом підписання його одноразовим ідентифікатором «KL3369» та отримала кредитні кошти у розмірі 2 000 грн.
Верховний Суд у постанові від 30 серпня 2023 року (справа № 753/20537/18) вказав, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі – Закон № 996) (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 травня 2024 року, справа № 381/1647/21).
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з вимогами пунктів 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій; бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації; виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року (справа № 554/4300/16) зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій; тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором.
На підтвердження факту видачі кредитних коштів за кредитним договором позивачем надано копії кредитного договору, додатки до нього, договір факторингу та додатки до нього, розрахунок заборгованості. 
Утім до матеріалів справи позивачем не додано належних доказів на підтвердження перерахування грошових коштів в сумі 2 000,00 грн за Договором на банківський рахунок відповідача, а також не надано будь-яких інших документів, оформлених відповідно до вимог Закону № 996, які підтверджували б здійснення первісним кредитором господарських операцій з надання кредиту відповідачу. Наявні в матеріалах справи документи не є належними доказами факту перерахування коштів.
Суд зауважує, що будь-яких посилань на такі докази не містить і позовна заява. В позовній заяві не зазначено про неможливість позивачем подати такі докази та не заявлено клопотання про витребування їх у інших осіб.
На думку суду, не підтверджує факт перерахування коштів за Договором надана довідка ТОВ «Платежі онлайн» № 1950/02 від 25 лютого 2025 року, відповідно до якої через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція № 28049-09614-87728, замовлення № А182390В104343СLY109565T639288, сума 2 000 грн, дата та час проведення 31 січня
2020 року о 19:16:04, платіжна картка № НОМЕР_1 , код авторизації 566013, видача кредиту 109565. Так, суд не бере до уваги вказаний документ, оскільки він не є первинним обліковим документом в розумінні законодавства України, зокрема Закону № 996. Крім того, згаданий документ не містить відомостей про особу отримувача грошового переказу та призначення платежу. В матеріалах справи відсутня виписка за картковим рахунком, яка б підтверджувала рух коштів та те, що відповідач розпоряджався кредитними коштами на власний розсуд.
Щодо розрахунків заборгованості, які надано на підтвердження суми боргу, таких розрахунків недостатньо для висновку щодо отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та порушення останньою обов`язку щодо їх повернення.
Відповідні розрахунки заборгованості є одностороннім документом позивача й самостійно не можуть вважатися належним доказом з огляду на вимоги частини першої статті 77 ЦПК України; вони не містять посилань на картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач.
Указаний висновок суду кореспондує з правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року (справа № 759/10277/20).
Суд бере до уваги довідку АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-260216/70070-БТ
від 19 лютого 2026 року, в якій зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку не емітовано карту № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 . Отже, наявні в матеріалах справи докази про неналежність картка № НОМЕР_1 відповідачу, додатково ставлять під сумнів факт отримання нею кредитних коштів. 
Отже, суд констатує, що власне факт укладення Договору не підтверджує фактичного надання кредитних коштів позичальнику, оскільки кредитний договір є консенсуальним правочином, проте позивач повинен довести виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредиту, адже надання кредитних коштів безпосередньо пов`язане з виникненням обов`язку з їх повернення та сплати відсотків за користування. З огляду на те, що є недоведеним факт виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання кредиту, відповідно, за відсутності доказів виникнення права вимоги у первісного кредитора таке право не могло перейти до позивача за Договором факторингу.
2.5. Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частинами першою – третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Враховуючи вищенаведене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» про стягнення заборгованості за Договором з ОСОБА_1 слід відмовити.
3.2. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові – на позивача.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати позивача слід покласти на нього в межах ним понесених. 
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 – 78, 141, 223, 244, 247, 258 – 268, 273 – 274,
352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту –відмовити.
2. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
4. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
6. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 березня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш Ту Гоу», код ЄДРПОУ: 42228158, адреса місцезнаходження: вул. Кирилівська, 82, офіс 7, м. Київ.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя  	Т. І. Якімець