ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1470/25 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом Мукачівської окружної прокуратури, м. Мукачево, Закарпатська область
в інтересах держави в особі Мукачівської районної державної адміністрації, м.Мукачево, Закарпатська область
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь НП", с.Сторожниця, Ужгородський район, Закарпатська область
про стягнення 116 424,00 грн, 

Представники сторін не викликались

ВСТАНОВИВ:
Позивач заявив позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь НП" про стягнення 116 424,00 грн заборгованості за договором № 23 від 04.12.2023, а також суму 3 028,00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) та строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали для подання письмових заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву подати суду відповідь на відзив. Докази надіслання її відповідачу подати суду.
У зв`язку з призначенням судді Андрейчука Л.В. на посаду судді Центрального апеляційного господарського суду, розпорядженням керівника апарату суду від 03.03.2026 року № 02-02/29/26 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/1470/25 визначено головуючого суддю Мірошниченко Д.Є., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.03.2026 суд постановив прийняти справу № 907/1470/25 до свого провадження та розгляд її здійснювати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судом встановлено, що ухвала суду від 13.01.2026 про відкриття провадження у справі та ухвала суду від 05.03.2026 направлялись відповідачу до його електронного кабінету, що підтверджується довідками про доставку електронного листа та такі отримані 14.01.2026 та 06.03.2026 відповідно.
Відповідач у встановлений судом строк в ухвалі про відкриття провадження не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом.
Згідно з частиною 2 статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України України).
Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до частини 9 статті 165, частини 2 статті 178, частини 1 статті 202 ГПК України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Судом також враховано, що згідно з приписами пункту 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
04.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь НП" (далі також – постачальник) та Мукачівською районною державною адміністрацією (далі також – замовник) укладено договір про закупівлю № 23 (далі – договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується у встановлений договором строк передати замовнику товар в асортименті, кількості та за цінами, відповідно до специфікації (додаток 1), яка є невід`ємною частиною цього договору в обумовлені строки та на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник – прийняти і оплатити такий товар згідно коду ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти.
Найменування товару: Бензин А-95 – в талонах та Дизельне паливо – в талонах (пункт 1.2 договору).
Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник повинен передати замовнику товар, якість якого відповідає державним нормам, стандартам, вимогам, встановленими чинними нормативно-правовими актами України та має бути підтверджена паспортом якості або сертифікатом відповідності заводу-виробника.
Ціна цього договору становить 178 200,00 грн з ПДВ. Сума цього договору не повинна відрізнятись від ціни пропозиції, в тому числі за одиницю товару (пункт 3.1 договору).
Умови оплати передбачені розділом 4 договору, зокрема, оплата замовником здійснюється лише за фактично отриманий товар на підставі належним чином оформлених документів постачальника (рахунку, видаткової накладної) (пункт 4.1 договору).
Відповідно до пункту 4.2 договору оплата здійснюється у національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування замовником відповідних грошових сум на поточний рахунок постачальника протягом 10 банківських днів від дати отримання видаткової накладної.
Порядок поставки товару узгоджений сторонами у розділі 5 договору, а саме: після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару постачальник надає за видатковою накладною замовнику талони на пальне встановленої форми відповідного номіналу у день подання замовником заявки на електронну адресу постачальника, яка зазначена в тендерній пропозиції. 
Передача замовнику талонів/карток на пальне здійснюється уповноваженій особі замовника способом за взаємною згодою сторін.
Право власності на товар переходить до замовника з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар. До моменту фактичного відпуску товару замовнику на АЗС за пред`явленими талонами, товар знаходиться на безкоштовному зберіганні у постачальника (пункт 5.1 договору).
Відповідно до пункту 5.4 договору датою поставки товару є дата підписання замовником видаткової накладної на товар.
Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законами і цим договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товару за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% вартості товару.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, а в частині здійснення поставки товару та здійснення розрахунків – до остаточного виконання сторонами умов договору (пункт 10.1 договору).
Відповідно до специфікації до договору (додаток №1), постачальник зобов`язаний поставити 2 000 літрів бензину А-95 вартістю 49,50 грн за літр та 1 600 літрів дизельного пального вартістю 49,50 грн за літр, загальна вартість товару складає 178 200 грн.
Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідно до видаткової накладної № 0001/00000017 від 04.12.2023 відповідач поставив товар на загальну суму 178 200,00 грн в кількості 2 000 літрів бензину А-95 та 1 600 літрів дизельного пального, який позивачем оплачений в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 547 від 04.12.2023.
Втім, як стверджує прокурор, Мукачівською районною державною адміністрацією отримано товар не в повному обсязі: за грудень 2023 року використано бензину А-95 – 250 л та дизпалива 250 л, у січні 2024 року - бензину А-95 – 250 л, дизпалива – 250 л, у лютому 2024 року - бензину А-95 – 180 л, дизпалива – 200 л, у березні 2024 року - бензину А-95 – 140 л, дизпалива – 120 л. Таким чином, зазначає, що залишок невикористаних талонів становить 1180 л бензину А-95 на суму 58 410 грн та 780 л дизельного палива на суму 38 610 грн.
З метою досудового врегулювання спору, Мукачівською районною державною адміністрацією на адресу постачальника надіслано лист-претензію № 643/02-14 від 12.08.2025 з вимогою виконати зобов`язання за договором, на яку постачальником відповіді не надано.
Такі обставини зумовили звернення Мукачівської районної державної адміністрації до Мукачівської окружної прокуратури з листом № 02-14/801 від 30.10.2025 щодо представництва інтересів останньої в суді. 
Відтак, заступником керівника Мукачівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мукачівської районної державної адміністрації подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь НП" про стягнення 97 020,00 грн вартості опаченого та неотриманого товару, а також 19 404,00 штрафу.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ 
Щодо представництва інтересів позивача прокурором.
За змістом статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Отже, обов`язковою передумовою реалізації права на судовий захист в порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами – відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.
Згідно з частиною 1 статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі – позивачами і відповідачами – можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 стаття 4 ГПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у господарські правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює господарські права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).
У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина 3 статті 4 ГПК України).
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частини 3, 4 статті 53 ГПК України).
У Рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 – 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). 
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі "Менчинська проти Росії", заява № 42454/02, пункт 35). 
До інтересів держави безпосередньо належить дотримання вимог законодавства, яке регулює питання управління та використання бюджетних коштів, а протиправне витрачання бюджетних коштів підриває матеріальну основу органів влади та місцевого самоврядування, а також держави України в цілому.
На переконання суду, прокурор, звертаючись із даним позовом, обґрунтував порушення інтересів держави, яке полягає у безпідставному отриманні Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь НП" бюджетних коштів.
Судом встановлено, що Мукачівська районна державна адміністрація звернулася до Мукачівської окружної прокуратури з листом про вжиття заходів представницького характеру № 02-14/801 від 30.10.2025. За результатами розгляду звернення Мукачівської районної державної адміністрації окружною прокуратурою розпочато процедуру встановлення підстав для вжиття заходів представницького характеру та 24.11.2025 скеровано відповідний запит з проханням надати додаткові матеріали, які свідчать про неналежне виконання відповідачем умов договору поставки. 
Мукачівська районна державна адміністрація листом від 09.12.2025 № 01-10/878 надала Мукачівській окружній прокуратурі запитувану інформацію.
Таким чином, прокурором встановлено невжиття Мукачівською районною державною адміністрацією заходів, спрямованих на поновлення своїх порушених інтересів шляхом подання відповідної позовної заяви, обмежившись виключно скеруванням претензії на адресу відповідача з вимогами щодо виконати зобов`язання за договором.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (пункт 6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом. 
Відтак, вказані обставини відповідно до статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" свідчать про наявність у прокурора права представляти інтереси держави в суді шляхом подачі даного позову. 
Окрім того, з урахуванням вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Мукачівською окружною прокуратурою 08.12.2025 повідомлено Мукачівську районну державну адміністрацію про намір звернення прокурора з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь НП" відповідних грошових коштів.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість звернення прокурора в інтересах держави в особі Ковельської районної державної адміністрації з даним позовом та наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді.
Щодо спірних правових відносин.
За положеннями частини 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГК України, в редакції чинній на час виникнення спірних прававовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в статтях 509, 526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є змішаним правочином з елементами договорів поставки та зберігання, укладеним в письмовій формі.
В силу статті 712 ЦК України, частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Порядок та строки оплати товару у відносинах поставки врегульовано загальними норми статей 692 та 693 ЦК України.
Так, відповідно до частини 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За умовами статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
За встановленими у справі обставинами відповідачем, як постачальником за договором передано, а позивачем, як покупцем прийнято у власність визначений умовами договору товар (дизельне паливо та бензин А-95) в асортименті, кількості та за ціною, що визначені договорі та специфікації (додаток 1 до договору) на загальну суму 178 200, 00 грн.
Таким чином, суд констатує, що зобов`язання між сторонами договору в частині обов`язку відповідача передати у власність позивача визначений договором товар припинилося відповідно до статті 599 ЦК України його виконанням, проведеним належним чином, відповідно до умов укладеного сторонами договору.
Відповідно до частини 1 статті 667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення.
Таким чином, з урахуванням пункту 5.1 договору, за умовами якого право власності на товар переходить до замовника з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар, а до моменту фактичного відпуску товару замовнику на АЗС за пред`явленими талонами, товар знаходиться на безкоштовному зберіганні у постачальника, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Глави 66 ЦК України, якими врегульовано правовідносини зі зберігання майна та правові наслідки неповернення майна зі зберігання поклажодавцю.
Як визначено у частині 3 статті 294 ГК України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. При цьому, в силу частини 1 такої статті, товарним складом визнається організація, що здійснює зберігання товарів та надає пов`язані із зберіганням послуги на засадах підприємницької діяльності.
В порядку частини 4 статті 294 ГК України до регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення ЦК України.
Згідно з частиною 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно до частини 1 статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Частиною 2 цієї статті визначено, що якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення
Поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання (стаття 948 ЦК України); зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (частина 1 статті 942 ЦК України).
Частиною 1 статті 949 ЦК України визначено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (частина 1 статті 953 ЦК України).
За змістом приписів пункту 1 частини 1 статті 951 ЦК України у разі втрати (нестачі) речі завдані поклажодавцеві збитки відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості.
Суд враховує, що для відшкодування збитків підлягають доведенню такі елементи: 
1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку дію/бездіяльність, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.
2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 
3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 
4. Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
При цьому, визначальним для вирішення спору у справі, що розглядається, є встановлення всієї сукупності елементів складу цивільного правопорушення.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, при цьому зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 ЦК України).
При цьому, приписи частини 7 статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Судом встановлено, що відповідач на виконання умов укладеного між сторонами договору отримав на зберігання товар (бензин А-95 та дизельне паливо) на загальну суму 178 200 грн, який було частково повернуто позивачу із зберігання в обсязі 820 л бензину А-95 та 820 л дизельного пального загальною вартістю 81 180,00 грн. 
Доказів повернення оплаченого покупцем товару по договору в повному обсязі матеріали справи не містять, відтак суд доходить висновку про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення зі зберігання позивачу у встановленому в законі та визначеному у договорі порядку (на підставі та в обмін на облікові картки-талони, видані відповідачем позивачу, які є товарно-розпорядчим документом на товар).
За таких обставин, враховуючи ненадання відповідачем доказів наявності у останнього належного позивачу товару та/або настання обставин, що об`єктивно унеможливлювали б своєчасне виконання обов`язку постачальника повернути покупцю із зберігання товар, сума 97 020,00 грн підлягає до відшкодування позивачу, як сума понесених ним збитків.
Щодо вимог про стягнення штрафу.
Відповідно до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з приписами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. 
Відповідно до вимог статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
У відповідності до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки положеннями статті 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. При цьому волевиявлення щодо виконання боржником відповідного обов`язку має бути вчинено кредитором в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до відома боржника (аналогічний висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/10958/20).
За встановленими у справі обставинами позивач скористався правом вимагати від відповідача виконання зобов`язання за договором, яке постачальником виконано не було.
Таким чином, постачальник є таким, що не виконав свого зобов`язання при закупівлі товару.
Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законами і цим договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товару за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20 % вартості товару.
Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок штрафу в сумі 19 404,00 грн, який становить 20% від суми неповернутого із зберігання товару 97 020,00 грн, суд дійшов висновку, що такий є арифметично вірним та відповідає умовам договору, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Резюмуючи викладене, суд зазначає про доведення прокурором факту порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення із зберігання оплаченого позивачем товару. Натомість, відповідач станом на день розгляду даної справи не надав суду доказів передачі оплаченого товару в повному обсязі чи перерахування суми не переданого товару, відсутності зобов`язань за спірним договором не довів, заперечень щодо заявлених до нього вимог суду не подав, відтак суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У статті 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до часткового задоволення.
Розподіл судових витрат.
Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі, яка мала бути сплачена позивачем при зверненні до суду з даним позовом із врахуванням положення частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" щодо застосування коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі.
Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь НП" (89421, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Молодіжна, буд. 9, код ЄДРПОУ 44858321) на користь Мукачівської районної державної адміністрації (89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Штефана Августина, буд. 21, код ЄДРПОУ 04053789) 97 020,00 грн (дев`яносто сім тисяч двадцять гривень 00 коп.) збитків та 19 404,00 грн (дев`ятнадцять тисяч чотириста чотири гривні 00 коп.) штрафу.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь НП" (89421, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Молодіжна, буд. 9, код ЄДРПОУ 44858321) на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул. Коцюбинського, буд. 2-а, код ЄДРПОУ 02909967) 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтею 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 08.05.2026.

Суддя Д.Є. Мірошниченко