Справа № 163/2595/25 	Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/605/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 – Тальчук Поліни Іллівни на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2025 року ТзОВ «Укр кредит фінанс» звернулось до суду із зазначеним позовом.
Покликалось на те, що 26 квітня 2024 року між ТзОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua) в електронній формі було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1386-6648 (кредитний договір), відповідно до умов якого кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 16000 грн на кредитну картку, строком кредитування 365 календарних днів до 25 квітня 2025 року, базовий період 30 днів, із пільговою відсотковою ставкою 0,29 % в день, зниженою процентною ставкою 1,45% в день та стандартною процентною ставкою 1,45% в день та комісією за видачу кредиту – 15 %.
У подальшому 03 травня 2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного вище кредитного договору, згідно якої позичальнику додатково у кредит надано 2100 грн, та продовжено строк кредитування за основним договором до 372 днів.
Крім того позивач вказував, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 13 жовтня 2025 року становить 111 789 грн 97 коп., з яких: 18100 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 91 289 грн. 97 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 2400 грн - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту.
Також позивач зазначав, що ним було прийнято рішення про застосування до відповідача ОСОБА_1 програми лояльності для споживачів фінансових послуг, у зв`язку з чим частково списано заборгованість по нарахованих процентах та комісії на загальну суму 21 289 грн 97 коп. 
Враховуючи наведене, позивач ТзОВ «Укр кредит фінанс» просив суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 1386-6648 від 26 квітня 2024 року та додатковою угодою до нього від 03 травня 2024 року в сумі 90500 грн та відшкодувати йому понесені судові витрати.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 03 березня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Укр кредит фінанс» 90 500 грн заборгованості за кредитним договором № 1386-6648 від 26 квітня 2024 року, яка складається з тіла кредиту – 18 100 грн, процентів за користування кредитом – 72 400 грн та 2 422 грн 40 коп. судового збору.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, прийнятим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, невірно застосував норми матеріального права та допустив невідповідність зроблених висновків обставинам справи і як наслідок, дійшов передчасного висновку про підставність вимог позивача і задовольнив його. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТзОВ «Укр кредит фінанс», вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване апелянтом рішення суду без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір про відкриття кредитної лінії (кредитний договір) та додаткова угода до нього укладені між сторонами спору у письмовій формі та у спосіб визначений чинним законодавством України і оскільки умови вказаного кредитного договору позичальником ОСОБА_1 належним чином не виконувались, у зв`язку із чим виникла заборгованість, то вона підлягає стягненню з останнього.
Проте повністю із таким висновком суду погодитись не можна.
Встановлено, що 26 квітня 2024 року між ТзОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1386-6648, у письмовій формі, а саме у формі електронного документа з використанням веб-сайту creditkasa.com.ua, створеного відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію».
Для підписання зазначеного договору, підтвердження ознайомлення з правилами та іншими супутніми документами, відповідачу був наданий одноразовий ідентифікатор С1775.
Згідно з умовами цього кредитного договору, кредитодавець надав відповідачу кредит для особистих потреб на суму - 16000 грн; строк кредитування - 365 днів; базовий період - 30 днів; комісія за видачу кредиту – 15 % від суми кредиту; знижена процентна ставка (за програмою лояльності) 0,29 % в день; стандартна процентна ставка 1,45 % в день. 
У подальшому 03 травня 2024 року між ТзОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до зазначеного договору про відкриття кредитної лінії № 1386-6648, згідно умов якої позичальнику додатково у кредит надано 2100 грн та продовжено строк кредитування, а саме строк, на який надано кредит до 372 днів.
Факт перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача на підставі укладеного договору № 1386-6648 від 26 квітня 2024 року та додаткової угоди до нього підтверджується, приєднаною до матеріалів справи довідкою про перерахування суми кредиту за вказаним кредитним договором, відповідно до якого ТзОВ «Укр кредит фінанс» перерахувало ОСОБА_1 , 16000 грн 26 квітня 2024 року в день підписання зазначеного договору та 2100 грн 03 травня 2024 року в день укладення додаткової угоди. 
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позичальник ОСОБА_1 належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконував, у зв`язку з чим сума заборгованості, станом на 13 жовтня 2025 року, становить 111 789 грн 97 коп., з яких: 18100 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 91 289 грн. 97 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами та 2400 грн - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту.
Крім того встановлено, що позивач прийняв рішення застосувати до відповідача ОСОБА_1 програму лояльності для споживачів фінансових послуг та частково списав заборгованість позичальнику по нарахованих процентах та комісії на загальну суму 21 289 грн 97 коп., а тому просив стягнути заборгованість в розмірі 90500 грн, яка складається із 18 100 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту та 72 400 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Враховуючи встановлені та підтверджені належними письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач порушив умови кредитного договору та допустив виникнення заборгованості за кредитом, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за договором на користь позивача.
Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом, дійшов помилкового висновку, визначивши денну проценту ставку у розмірі 1,45 %, за період з 26 травня 2024 року по 02 травня 2025 року.
Так як відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день, зокрема: за період з 26 травня 2024 року по 02 травня 2025 року 1,45 %.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Укладений між сторонами спору 26 квітня 2024 року кредитний договір № 1386-6648 з додатковою угодою до нього, за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому товариство як кредитодавець не мало права визначати процентну ставку у розмірі (1,45 %), оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день.
Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Оскільки кредитний договір було укладено 26 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», то його умова про встановлення денної процентної ставки на рівні (1,45 %) є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно витлумачив норми матеріального права, що підлягають застосуванню, внаслідок чого помилково стягнув із відповідача заборгованість за процентами, за користування кредитом у більшому розмірі ніж слід було стягувати.
Відтак, розмір відсотків за користування кредитом у межах строку дії договору (з 26 квітня по 25 травня 2024 року включно) з урахуванням зміни розміру тіла кредиту та процентної ставки відповідно до умов договору складає (16000?0, 29/100?7) + (18100?0, 29/100?23)1532 грн 07 коп., а (з 26 травня 2024 року по 02 травня 2025 року включно) з урахуванням встановленої частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» процентної ставки складає (18100*1%/100*342) 61 902 грн, що загалом становить 63434 грн 07 коп.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1386-6648 від 26 квітня 2024 року, з урахуванням процентної ставки, встановленої частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», в сумі 81 534 грн 07 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 18100 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 63434 грн 07 коп. У зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в частині суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача слід змінити.
В решті рішення ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
У зв`язку зі зміною рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитом, суд апеляційної інстанції на підставі підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України здійснює новий розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір задоволених позовних вимог за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції становить 90,09%. За подання до суду позовної заяви позивач сплатив 2422 грн 40 коп. судового збору. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача ТзОВ «Укр кредит фінанс» необхідно стягнути 2 182 грн 34 коп. судового збору.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – Тальчук Поліни Іллівни задовольнити частково.
Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 березня 2026 року в цій справі в частині стягнутої з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» заборгованість за договором № 1386-6648 про надання споживчого кредиту від 26 квітня 2024 року в розмірі 81 534 грн 07 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» 2 182 грн 34 коп. судового збору.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді