Справа № 309/817/26
Провадження № 2/309/401/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області 
в складі: головуючого - судді Піцура Я.Я.,
за участю секретаря судового засідання Бондаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі по тексту – ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.09.2025 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №512954-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Позивачем 12.09.2025 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір, 12.09.2025 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2379, на його номер мобільного телефону, котрий ним було введено. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 7 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав та перерахував позичальнику грошові кошти в сумі 7 000 на банківську картку. До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Внаслідок чого станом на 15.02.2026 у відповідача виникла заборгованість в сумі 19 810 грн., яка складається з 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7910 грн. – заборгованість за відсотками; 3500 грн. – заборгованість по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦКУ; 1400 грн. прострочені платежі за комісією.
Посилаючись на викладене просить суд стягнути відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 19 810 грн.
У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що не надано належних доказів видачі кредитних коштів відповідачу. Щодо виписки про рух коштів, які надані на ухвалу суду поро витребування доказів, то з них неможливо встановити хто перерахував кошти на рахунок, призначення платежу відсутнє, а тому ця виписка не є належним доказом отримання кредиту. Також неналежним доказом є анкета клієнта, яка відповідачем не підписана, а підписана директором позивача. Не додано до позову оригіналів чи копії заявки на отримання кредиту, з якої б вбачалося, що саме відповідач мав намір отримати кошти у позику, як і не надано доказів надсилання одноразового ідентифікатора відповідачу СМС повідомленням. Звертає увагу, що позивачем надано копію договору у паперовій формі, однак е надано оригіналу електронного документу. Отже неможливо встановити цілісність і незмінюваність положень після укладення договору. Також під час воєнного стану неможливе нарахування штрафів. 
У відповіді на відзив представник позивача заперечує усі обставини на які посилається представник відповідача у відзиві. Вказує, що правочин укладено у належній формі, містить усі реквізити. Допустимість електронного документа як доказу е може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором у відповідності до приписів ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до повідомлення Нацкомфінпослуг від 13.02.2019 належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції, і такий документ доданий до позовної заяви. Ця послідовність дій клієнта є витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті позивача. ОСОБА_1 отримав одноразовий ідентифікатор та прийняв пропозицію укладення договору ввівши його. Оскільки договір підписувався одноразовим ідентифікатором то примірники документів наданих позивачем і є їх оригіналами, при цьому ці оригінали були збережені в первісному та незмінному вигляді. Надають на вимогу суду докази направлення на електронну адресу відповідача Договору та Правил. Вказує, що доступ до особистого кабінету має лише споживач, а не кредитор, тому ніяких змін до договору не могло бути внесено. Щодо перерахування відповідачу кредитних коштів, то така підтверджується довідкою ТОВ «Профіт Гід», яка надає позивачу відповідні послуги. Відповідач заперечуючи даний факт не надає виписки з свого банківського рахунку, оскільки йому чудово відомо про отримання ним коштів. Також правомірним є нарахування усіх відсотків, оскільки це передбачено умовами договору. Правомірним є й нарахування комісії.
У запереченні представник відповідача Мацола А.В. не погоджується з позицією представника позивача викладеною у відповіді на відзив. Посилається на те, що якщо сторона посилається на електронний доказ і не може довести цілісність і незмінюваність положень після укладення договору, у той час як інша сторона заперечує факт цілісності і незмінюваності, то відповідні положення договору не можуть бути застосовані. Матеріали справи не містять доказів, що саме позивач застосовував одноразовий ідентифікатор електронного підпису, відсутній доказ отримання позивачем цього ідентифікатору та його введення, відсутні докази реєстрації позивача у системі та докази отримання коштів. Щодо послідовності дій, то з них убачається, що фактично усі дії були вчинені у межах трьох хвилин, хоча такі по своїй суті потребують більш значного часу. Згідно виписки 7000 грн були перераховані через 11 секунд після підписання договору, при цьому ТОВ «Бізнес Позика» здійснює таке перерахування через посередників, що ставить під сумнів такі дії, оскільки в межах 11 секунд таку кількість дій фізично виконати не можна. Також неправомірним є нарахування відсотків по ст.. 625 ЦК України.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про час місце розгляду справи повідомлявся належним чином, також подав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, представник позивача повідомлялася про судове засідання через систему «Електронний суд».
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Так, відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вбачається, що 12.09.2025 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №512954-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с.58-76 т.1). 
Так, позивачем 12.09.2025 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір, 12.09.2025 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору (а.с.77-118 т.1). 
Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2379, на його номер мобільного телефону, котрий ним було введено (а.с.119-120 т.1). 
Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 7 000 грн., на строк до 02.01.2026, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1 процентів за кожен день користування кредитом. Комісія за видачу кредиту 1400 грн. У разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати процентів або комісії або суми кредиту позичальник зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням 700 % річних від суми заборгованості в силу положень ст. 625 ЦК України (п.7.5 договору).
До позову також долучено анкету клієнта (витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи) у якій відображена інформація про ОСОБА_1 , у тому числі номер телефону, електронна пошта та номер картки (а.с.19 т.1) та візуальні форму послідовності дій Клієнта (а.с.119, 120 т.1)
Позивач свої зобов`язання виконав та перерахував 12.09.2025 позичальнику грошові кошти в сумі 7 000 на банківську картку відповідача, що підтверджується листом ТОВ «ПрофітГід» (а.с.20 т.1), а також випискою з рахунку наданою АТ «ПУМБ» на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с.132, 133 т.1). 
При цьому щодо усіх посилань представника відповідача на відсутність доказів перерахування коштів, яке фактично обґрунтовано тим, що з виписки неможливо встановити хто перерахував кошти на рахунок, призначення платежу відсутнє, то з цього приводу суд зазначає наступне. 
У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
У даному випадку позивачем надано відповідні докази, а також клопотання про витребування доказів з банку, яке судом задоволено і відповідна виписка з рахунку долучена до справи. Суд констатує, що інформація відображена у довідці та виписці по рахунку щодо перерахування коштів повністю узгоджується між собою, зокрема щодо суми та часу здійснення перерахунку. При цьому твердження представника відповідача, що за 11 секунд після укладення договору це зробити неможливо належним чином не обгрунтовано. Відповідач не позбавлений був можливості надати хоч якісь документи, які іб могли підтвердити, що вказані кошти були йому перераховані не як кредитні кошти за даним кредитним договором, чого зроблено не було. 
Відтак з урахуванням стандарту переваги більш вагомих доказів,с уд вважає доведеним факт перерахування відповідачу кредитних коштів.
Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 15.02.2026 у відповідача виникла заборгованість в сумі 19 810 грн., яка складається з 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7910 грн. – заборгованість за відсотками; 3500 грн. – заборгованість по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦКУ; 1400 грн. прострочені платежі за комісією (а.с.49-51 т.1).
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України).
Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд констатує, що у даному випадку договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20); від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21); від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
З візуальної форми послідовності дій клієнта по договору №512954-КС-005 від 12.09.2025 р. в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця вбачається, що ОСОБА_3 , використовуючи номер телефону НОМЕР_1 , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.tpozyka.com, надав усю необхідну інформацію, отримав інформацію про обрані умови кредиту, ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його одноразовим ідентифікатором UA-5712. Товариством сформовано індивідуальну оферту та направило клієнту одноразовий ідентифікатор UA-2379. Клієнтом прийнято умови оферти шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання отриманим ідентифікатором UA-2379. В особистому кабінеті відповідача виведено договір для перегляду та скачування.
Також з долученого до відповіді на відзив скриншоту убачається, що позивачем направлялися на електронну пошту Правила, кредитний договір та інші документи у формі .pdf файлів, і жодних заперечень з цього приводу не надано. 
Окрім того, в кредитному договорі зазначено адресу ОСОБА_3 , його паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, котрі належать останньому (заперечень щодо цього не надано), що є підтвердженням здійсненою ним процедурою ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
Матеріали цієї справи доказів щодо недостовірності наданих стороною позивача документів на підтвердження виникнення між сторонами кредитних зобов`язань, а також можливості стороннього втручання та редагування їх змісту не містять.
Відповідач, заперечуючи факт укладення кредитного договору з огляду на отримання ним коштів, застосовує концепцію «негативного доказу» (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів щодо зазначених тверджень ОСОБА_3 не надано. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. 
Також сторона відповідача посилається на відсутність оригіналів електронних доказів.
З цього приводу слід зазначити наступне.
Так, у частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
На думку суду у даному випадку відсутні підстави для обов`язкового дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу, про що сказано вище.
Відтак, оскільки договір між сторонами був укладений у електронній формі, у такому договорі сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов, кредитор виконав свої зобов`язання та перерахував кредитні кошти у розмірі 7 000 грн. на рахунок боржника, то між сторонами виникли кредитні зобов`язання.
Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок підтверджує належним чином наявність у відповідача наступних складових заборгованості: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7910 грн. – заборгованість за відсотками; 1400 грн. прострочені платежі за комісією, на загальну суму 16 310 грн.
Щодо заборгованості по відсоткам відповідно до ст. 625 ЦКУ у розмірі 3500 грн, то з цього приводу суд зазначає наступне.
Положення п. 18 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто відповідач звільняється від відповідальності визначеної статтею 625 цього Кодексу, а отже у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.
Відтак позов підлягає лише частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на суму 19 810 грн., і судом такий позов задоволено на суму 16 310 грн, що складає 82,33% від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2191,95 грн. (2662,40 * 82,33%).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст.11, 258, 512, 514, 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", суд, - 
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (місцезнаходження 01133, м.Київ, бул. Л.Українки, буд 26, офіс 411, ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 310 (шістнадцять тисяч триста десять) грн., яка складається з 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7910 грн. – заборгованість за відсотками; 1400 грн. прострочені платежі за комісією.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (місцезнаходження 01133, м.Київ, бул. Л.Українки, буд 26, офіс 411, ЄДРПОУ 41084239) судовий збір у розмірі 2191 (дві тисячі сто дев`яносто одна) гривня 95 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 18 червня 2026 року. 

Суддя Хустського 
районного суду:  Піцур Я.Я.