УХВАЛА
30 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №400/5390/25
адміністративне провадження № К/990/11898/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Блажівської Н.Є.,  Шишова О.О., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі №400/5390/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2025, залишеним без змін П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік №0871890-2412-1406-UA51100270000073549 від 31.10.2024 на суму 510.185,70 грн, №0871891-2412-1406-UA51100270000073549 від 31.10.2024 на суму 643.043,22 грн. 
Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 16.03.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі №400/5390/25.
Ухвалою Верховного Суду від 02.04.2026 касаційну скаргу залишено без руху, встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження та сплати судового збору в розмірі 18.451,66 грн за подання касаційної скарги з наданням оригіналу платіжного документа.
На виконання вимог вказаної ухвали контролюючим органом надіслано заяву, в якій підставою касаційного оскарження визначено п. 4 ч. 4 ст. 328 КАС України з тим самим обґрунтуванням, як і в поданій касаційній скарзі, та заявлено клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору на визначений судом строк, з посиланням на відсутність відкритих бюджетних асигнувань на даний вид видатків. 
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пунктів 4 частини 4 статті 328 КАС України, з посиланням на те, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема ч.1 ст.72, ч.1, 2 ст.73, ч.2 ст.74, ч.1 ст.75, ч.1, 76, ч.1, 3 ст.90, ч.1 - 3 ст.242, п.5, 6 ч.4 ст.246 КАС України, що призвело до прийняття необґрунтованих та незаконних судових рішень. На думку скаржника, докази які містяться в матеріалах справи не досліджено в повному обсязі та цим доказам не надано належної правової оцінки, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного судового рішення. Контролюючим органом вказано, що судами при вирішенні справи по суті не було застосовано вимоги пп.266.2 ст.266 ПК України, які в даному випадку мають застосовуватись та не надано належної правової оцінки доводам ГУ ДПС у Миколаївській області. Крім цього, останнім вчинено посилання на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17.
Вирішуючи питання щодо усунення скаржником недоліків, які слугували підставою для залишення його касаційної скарги без руху, суд звертає увагу на наступне.
Залишаючи касаційну скаргу без руху для належного викладення підстав касаційного оскарження, Верховним Судом зазначалось скаржнику, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
До того ж, як встановлено зі змісту оскаржуваної постанови, судами попередніх інстанцій зроблено висновки, що будівлі і споруди, які належать позивачу, є будівлями промисловості, які віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, а сам позивач є суб`єктом господарювання, діяльність якої класифікується у секції С КВЕД ДК 009:2010, і такі будівлі та споруди не здаються позивачем в оренду, лізинг, позичку, тощо. Крім того, контролюючим органом безпідставно збільшено площу об`єктів оподаткування в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.
Однак, скаржником знову не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій.
До того ж, скаржнику вказувалось, що пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, посилань на постанови Верховного Суду без доведення подібності правовідносин у справах, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Скаржником такі висновки суду не спростовано, не наведено підстав щодо помилковості врахування судами попередніх інстанцій таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.
Верховний Суд зауважує, що викладення підстав касаційного оскарження в заяві про усунення недоліків не містить значних відмінностей від попередньо наведених в касаційній скарзі, а також і під час її уточнення вперше і вдруге. Загалом доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою доказів у справі та їх переоцінки, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
При цьому враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
До того ж, відповідно до частини 2 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Повертаючись до заявленого скаржником клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору, колегія суддів зазначає, що скаржником вчинено посилання лише на відсутність бюджетного фінансування, однак жодних підтверджуючих доказів не надано
Приймаючи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не є поважною причиною при вирішенні питання про поновлення чи продовження строку, встановленого законом або судом.
Відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на касаційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого, як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржником не усунуто недоліки касаційної скарги, які були підставою для залишення її без руху.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 169, 330, 332, 355, 359 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Миколаївській області про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі № 400/5390/25.
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі №400/5390/25 повернути особі, яка її подала.

Судді 	І.А. Васильєва 	
	Н.Є. Блажівська   О.О. Шишов