ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року   Справа № 918/493/25 
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Розізнана І.В. 
секретар судового засідання Соколовська О.В.
за участю представників - не з`явилися
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 у справі №918/493/25 (повний текст складено 15.01.2026)
за заявою  ОСОБА_1 
про неплатоспроможність
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 у справі №918/493/25 у задоволенні заяви боржника про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів відмовлено.
Провадження у справі №918/493/25 про неплатоспроможність ОСОБА_2 закрито.
Припинено процедуру реструктуризації боргів боржника.
Припинено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Припинено повноваження керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Янчука Володимира Володимировича.
Cуд першої інстанції, зробивши власний аналіз декларацій боржника щодо вказаних ним відомостей про доходи і витрати у порівнянні з наявними у матеріалах справи відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, дійшов висновку, що встановлені неточності викликають сумніви щодо достовірності інформації наведеної боржником про розмір та джерела його доходів. Місцевий господарський суд виснував про наявність правових підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі частини 7 статті 123 КУзПБ.
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_3 звернувся до суду із апеляційною скаргою 26.01.2026 через систему Електронний суд, в якій просить поновити строк для подання апеляційної скарги. Відкрити апеляційне провадження у справі № 918/493/25. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 у справі №918/493/25 скасувати.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- помилковим є висновок суду про недобросовісність боржника у зв`язку з укладенням ним значної кількості кредитних договорів у короткий проміжок часу. Сам факт укладення кількох кредитних договорів не є порушенням закону і не може автоматично свідчити про зловживання правом. Отже, ототожнення фінансової помилки з недобросовісністю є неправомірним і таким, що порушує цілі КУзПБ;
- судом першої інстанції не встановлено обставин набуття боржником майна або інших активів за рахунок отриманих кредитних коштів;
- аналіз п. 11 ч. 3 ст. 116, п. 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ свідчить, що законодавець визначив певну послідовність дій учасників у справі про неплатоспроможність фізичної особи, а саме: 1) боржник подає суду декларації; 2) керуючий реструктуризацією перевіряє надані боржником декларації та виявляє наявність у них неповної та/або недостовірної інформації, а у випадку підтвердження такого факту за результатом перевірки повідомляє боржника у формі відповідного звіту; 3) отримавши звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій, боржник упродовж семи днів (з дати отримання звіту) має право подати суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї з урахуванням наданих керуючим реструктуризацією зауважень. При цьому, керуючим реструктуризацією не було встановлено фактів подання боржником неповної або недостовірної інформації у поданих деклараціях;
- суд першої інстанції вказує на відсутність інформації про майновий стан членів сім`ї боржника та робить припущення щодо можливого приховування активів. Це не відповідає дійсності, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази придбання членами сім`ї майна за кошти боржника або реєстрації такого майна з метою ухилення від виконання зобов`язань. Суд обмежився припущеннями, що є неприпустимим при застосуванні частини сьомої статті 123 КУзПБ;
- керуючим реструктуризацією не було встановлено фактів подання боржником неповної або недостовірної інформації у поданих деклараціях;
- закривши провадження у справі з підстав ненадання боржником повної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, без надання боржнику можливості усунути виявлені неточності є порушенням вимог КУзПБ;
- боржник сам ініціював провадження, надав усі відомі йому дані, подав реалістичний план реструктуризації. При цьому, судом не було встановлено вини боржника у відсутності затвердження зазначеного плану реструктуризація, як і не досліджено підстав відмови ТОВ "КЛТ Кредит" у погодженні проєкту плану;
- всупереч приписам статті 130 КУзПБ, суд безпідставно відмовив у переході до процедури погашення боргів.
05.02.2026 матеріали справи №918/493/25 надійшли до суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 у справі№918/493/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази сплати 2662,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.
18.02.2026 на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази сплати судового збору.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 у справі №918/493/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "24" березня 2026 р. об 10:30 год. (з урахуванням ухвали про описку) у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №3. Запропоновано учасникам справи у строк до 13.03.2026 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмові відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України, та докази надсилання копії відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 розгляд апеляційної скарги відкладено на "23" квітня 2026 р. об 10:30 год. Постановлено забезпечити представнику ОСОБА_1 - Нікольченку Б.Б. участь в судовому засіданні у справі №918/934/25 в режимі відеоконференції.
Учасники провадження в судове засідання не з`явилися, про місце, час і дату судового засідання повідомлялися належним чином. 
Водночас, 23.04.2024 на адресу суду від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку неможливістю взяти участь у судовому засіданні (непередбачувані обставини).
Щодо клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Конституційне право на суд є правом, а його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 "Якименко проти України"; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 "Мороз та інші проти України" та інші).
Також суд при розгляді клопотання бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.07.2020 у справі №924/369/19 та від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів враховуючи те, що представником скаржника не надано доказів на підтвердження обставин, які на думку представника скаржника, є підставою для відкладення розгляду справи, явка сторін у справі обов`язковою не визнавалась, їх неявка в свою чергу не перешкоджає вирішенню спору, беручи до уваги те, що відкладення є правом суду, а не обов`язком, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що заявлене клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами за відсутності представників сторін.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийняття оскаржуваної ухвали суду, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01.07.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Янчука Володимира Володимировича, визначено дату проведення попереднього судового засідання.
03.07.2025 здійснено оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.10.2025 визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛТ Кредит" у розмірі 72 903,00 грн, та вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Фінтраст капітал" у розмірі 283 514,80 грн, включивши до витрат, пов`язаних з провадженням у справі про неплатоспроможність витрати на оплату судового збору.
13.01.2026 боржник у додаткових пояснення у справі вказав що станом на 12.01.2026 зборами кредиторів не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника, а відтак з огляду на вимоги статті 130 Кодексу України з процедур банкрутства, у зв`язку з тим, що протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зборами кредиторів не прийнято рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів боржника, боржник просив суд перейти до наступної судової процедури, а саме процедури погашення боргів.
13.01.2026 керуючий реструктуризацією Янчук В.В. подав заяву про згоду на призначення його керуючим реалізацією майна боржника.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи передбачено Книгою п`ятою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" КУзПБ. Зокрема, розділом ІІІ Книги четвертої КУзПБ врегульовано реструктуризацію боргів боржника - фізичної особи.
Згідно з частиною п`ятою статті 119 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд, серед іншого, зазначає про введення процедури реструктуризації боргів боржника.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, процедура реструктуризації боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.
Саме на цьому акцентував Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20, вказавши, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.
Верховний Суд послідовно дотримується правової позиції про те, що у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 ЦК України).
Тому до боржника – фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.
Зокрема, задля отримання бажаного результату – відновлення платоспроможності у судовій процедурі реструктуризації боргів КУзПБ покладає на боржника обов`язки:
- повідомити про обставини, що стали підставою для звернення до суду (пункт 3 частини другої статті 116 КУзПБ), отже обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредитора (кредитодавця, позикодавця), та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами тощо; 
- надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4-11 частини третьої статті 116 КУзПБ), тому у разі необхідності і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог; 
- подати проєкт плану реструктуризації боргів та співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні його змісту (частина четверта статті 116, частина сьома статті 126 КУзПБ);
- повністю погасити окремі види заборгованості до затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника (стаття 125 КУЗПБ);
- погашати вимоги кредиторів згідно з умовами плану реструктуризації боргів у разі його затвердження (частина перша статі 128 КУзПБ).
КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема передбачає:
- відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю чи визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років (пункти 3, 4 частини четвертої статті 119 КУзПБ), а також заборону відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-боржника протягом року з дня закриття такого провадження стосовно того ж боржника з підстав, передбачених частиною сьомою статті 123 КУзПБ;
- закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 частини сьомої статті 123 КУзПБ);
- відмову у затвердженні плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність, якщо порушено порядок розроблення та погодження цього плану; умови реструктуризації боргів суперечать законодавству; боржник не погасив борги, що підлягають обов`язковій сплаті згідно з частиною 3 статті 125 КУзПБ або боржник вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання проведенню стосовно нього процедур, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 2, 5, 6 частини восьмої статті 126 КУзПБ);
- дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (частина одинадцята статті 126 КУзПБ).
Частиною сьомою статті 123 КУзПБ визначено, що суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо:
1) боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи і витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів і витрат боржника та членів його сім`ї;
2) майно членів сім`ї боржника було придбано за кошти боржника та/або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами;
3) судовим рішенням, що набрало законної сили та не було скасоване, боржник був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю.
Суд звертає увагу на те, що конструкція цієї норми побудована як безумовний захід відповідальності боржника за дії на шкоду кредиторам, тому не передбачає альтернативного вирішення та необхідності з`ясування мотивів боржника - фізичної особи, за встановлення відповідних фактів господарським судом.
До того ж, розширене коло ініціаторів застосування частини сьомої статті 123 КУзПБ та відсутність процесуальних обмежень щодо її реалізації на всіх стадіях справи про неплатоспроможність фізичної особи забезпечують невідворотність такого наслідку очевидно недобросовісних дій боржника.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі №903/806/20.
Враховуючи призначення зазначеної норми та можливість застосування її судом з власної ініціативи, Верховний Суд наголосив на тому, що господарський суд не може залишити поза увагою обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі за частиною сьомою статті 123 КУзПБ, тому з власної ініціативи, зокрема, вирішуючи питання про перехід до судової процедури погашення боргів, зобов`язаний перевірити такі обставини справи та надати їм юридичну оцінку, про що зазначити у відповідному судовому рішенні.
Системне тлумачення наведених вище приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог. 
Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у справі №903/806/20 наголосив, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав, якими КУзПБ зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 КУзПБ. Тому обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.
Такими обставинами можуть бути, серед іншого, ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки.
Слід зауважити, що невідображення активів членів сім`ї та своїх фінансових зобов`язань не є неточностями декларації, а є невідображенням повної та достовірної інформації про все наявне майно боржника та членів його сім`ї, що є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи. При цьому саме на боржникові у справі про неплатоспроможність фізичної особи лежить обов`язок як найповнішого розкриття суду та його кредиторам інформації про свій майновий стан та стан осіб, зазначений боржником у декларації.
Так, судом встановлено, що арбітражним керуючим прийняте рішення про проведення зборів кредиторів фізичної особи ОСОБА_1 шляхом опитування у відповідності до абзацу третього пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутства.
11.12.2025 арбітражним керуючим надіслано на електронні адреси кредиторів ТОВ "КЛТ Кредит" та ТОВ Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" запити на опитування, проєкт протоколу № 1 зборів кредиторів боржника фізичної особи ОСОБА_1 , копію листа боржника, отриманого арбітражним керуючим 09.12.2025, проєкт плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність.
Із наданого проєкту плану реструктуризації боргів боржника вбачається, що останній передбачав, що розмір суми, яка щомісячно виділятиметься для погашення вимог кредиторів 3 000,00 грн, вимоги боржник зобов`язується сплатити протягом 60 місяців. Погашення буде здійснюватися внесенням коштів на рахунки кредиторів. В результаті реструктуризації боргів перед ТОВ "КЛТ Кредит" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" протягом 60 місяців боржник повинен сплатити 170 994,00 грн (з яких 10 900,00 грн судові витрати та заборгованість 160 194,00 грн за зобов`язаннями перед кредиторами). Залишок непогашеної заборгованості, що становить різницю між визнаними вимогами на підставі ухвали від 21.10.2025 у справі № 918/493/25 Господарського суду Рівненської області та тими, що будуть погашені в результаті виконання плану реструктуризації, підлягає прощенню (списанню), яке буде здійснене після повного виконання зобов`язань боржником за реструктуризованим зобов`язанням.
Суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що з аналізу наданого проєкту можна дійти висновку, що такий план можна вважати економічно доцільним, а запропоновані боржником умови не можна вважати такими що суперечать інтересам кредиторів, оскільки з загальної заборгованості 357 417,80 грн та 10 900,00 грн судових витрат боржник пропонував сплатити 160 194,00 грн та оплатити позачергові витрати.
Відповідно до наданої відповіді кредитора ТзОВ "КЛТ Кредит", останній проголосував проти схвалення запропонованого проєкт, а матеріали справи не містять відповіді іншого кредитора ТзОВ "ФК "Фінтраст Капітал".
Отже, кредиторами не прийняте рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Разом з тим, згідно з наданими арбітражним керуючим доказами, останнім вчинялися дії щодо схвалення кредиторами проєкту, проте один кредитор відхилив запропоновану редакцію плану, інший кредитор взагалі не виявив свою волю щодо запропонованого проєкту, що дає підстави для висновку про не прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника протягом 120 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Такі обставини є наслідком поведінки кредиторів, а не боржника, та відповідно в даному випадку є можливим застосування частини 1 статті 130 КУзПБ.
Водночас, боржник не надав обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності. 
Так, у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник лише перераховує судові провадження щодо стягнення з нього заборгованості, однак не розкриває природу і причини власної неплатоспроможності, не надає жодної інформації щодо витрачання коштів, отриманих від кредиторів (кредитодавців, позикодавців), та щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами.
У поданому на затвердження кредиторам плану реструктуризації боргів боржника, всупереч вимогам пункту 1 частини 2 статті 124 КУзПБ щодо надання інформації про причини власної неплатоспроможності, боржник обмежився загальними посиланнями на настання глобальної світової фінансової кризи, введення воєнного стану в Україні, що за твердженнями боржника стало надмірним фінансовим навантаженням для нього.
Таким чином боржник не навів конкретної інформації щодо причин власної неплатоспроможності. Фактори на які посилається боржник (настання глобальної світової фінансової кризи, введення воєнного стану в Україні) є загальними, їх впливу зазнавав не лише боржник але й інші фізичні особи в Україні. А тому посилання лише на такі обставини не свідчить про виконання боржником обов`язку із надання інформації про причини неплатоспроможності.
Суд доцільно зауважив, що отримання боржником кредитів, на які він посилався у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство, мало місце вже після введення воєнного стану в Україні та настання глобальної світової фінансової кризи, а отже такі фактори не могли бути виключною причиною неплатоспроможності.
Як видно із заяви боржника про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та доданих до заяви документів упродовж нетривалого періоду боржник уклав цілий ряд кредитних договорів.
Так, 07.09.2023 боржник уклав договір про надання кредиту на споживчі цілі з ТОВ "Сос Кредит".
15.09.2023 боржник уклав договір про надання споживчого кредиту з ТОВ "Слон Кредит".
28.09.2023 боржник уклав договір про надання фінансового кредиту з ТОВ "Аванс Кредит" .
02.10.2023 боржник уклав кредитний договір з ТОВ "Укр Кредит Фінанс".
Того ж дня, 02.10.2023 боржник уклав договір про надання споживчого кредиту з ТОВ "Авентус Україна".
Також 02.10.2023 боржник уклав договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту з ТОВ "Лінеура Україна".
05.10.2023 боржник уклав договір кредитної лінії з ТОВ "Качай Гроші" .
Того ж дня, 05.10.2023 боржник уклав кредитний договір із ТОВ "Діджи Фінанс".
06.10.2023 боржник уклав кредитний договір з ТОВ "Мілоан".
09.10.2023 боржник уклав кредитний договір з ТОВ "Споживчий центр".
18.10.2023 боржник уклав договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту з ТОВ "КЛТ Кредит".
Того ж дня, 18.10.2023 боржник уклав договір позики з ТОВ "Просто Кредит".
Також 18.10.2023 боржник уклав договір позики з ТОВ "Алекскредит".
19.10.2023 боржник уклав договір позики з ТОВ "Інновація Компані".
Отже, за період з 07.09.2023 по 19.10.2023 (43 дні) боржник уклав щонайменше чотирнадцять договорів з кредитодавцями та позикодавцями, іноді укладаючи декілька кредитних договорів упродовж одного дня.
Боржник не розкриває причин укладення значної кількості кредитних договорів упродовж короткого періоду часу та не повідомляє мотивів своїх фінансових дій. Боржник не повідомляє, з яких саме причин боржник припинив погашення вказаних кредитів, адже як видно з поданих боржником доказів, у попередні часові періоди (2022 рік) боржник виконував взяті на себе кредитні зобов`язання. Суд зауважує, що фактори названі боржником (настання глобальної світової фінансової кризи, введення воєнного стану в Україні) також мали місце у цьому періоді, але не завадили боржнику виконувати свої зобов`язання перед кредиторами.
Тобто зі змісту плану реструктуризації боргів боржника не вбачається достатніх підстав для висновку, що боржник потрапив у стан неплатоспроможності не за своїм злим умислом або через недбалість і неповагу до інтересів своїх позичальників, а внаслідок певного несприятливого збігу обставин, що не дозволив йому своєчасно виконати свої зобов`язання перед кредиторами, попри всі заходи, вжиті ним в межах об`єктивних можливостей.
Отже, боржник, ініціюючи це провадження та прагнучи очиститися від боргів, не навів обґрунтування щодо природи і причин власної неплатоспроможності.
Окрім цього боржник не наводить інформації щодо витрачання отриманих коштів.
На думку суду, такі дії боржника не відповідають вимогам КУзПБ. Зокрема боржник не демонструє відкритість у поданні необхідної інформації щодо власної неплатоспроможності та не виявляє прагнення співпрацювати із судом та кредиторами.
Також суд має сумніви у належному виконанні вимог процесуального закону (пункти 4 -11 частини третьої статті 116 КУзПБ) щодо надання повної і достовірної інформації про власний майновий стан та членів його сім`ї про розмір та джерела доходів. Зокрема, вказуючи у деклараціях членів родини батька, матір та дружину, боржник однак вказав про ненадання ними інформації про їх майновий стан та не навів причини ненадання такої інформації.
Судом встановлено, що з інформації державної прикордонної служби видно, що члени родини боржника вказані ним у декларації упродовж останніх трьох років здійснювали неодноразові перетини державного кордону України, в тому числі за допомогою автомобільних транспортних засобів, які не належать до рейсових, інформація про приналежність яких у матеріалах справи відсутня. Понад те, джерела фінансування подорожей членів родини боржника за межі території України залишаються не встановленими.
Суд також звертає увагу на відомості відображені у поданих боржником деклараціях про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2022-2025 роки.
Відповідно до пункту 11 частини статті 116 КуЗПБ до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, серед іншого додається декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства.
Згідно з приписами частини 3 статті 122 КУзПБ, керуючий реструктуризацією не пізніше ніж за 10 днів до дня попереднього засідання суду зобов`язаний направити суду, кредиторам та боржнику звіт про результати перевірки декларації боржника.
Ухвалою суду від 01.07.2025 датою проведення попереднього судового засідання визначено 26.08.2025.
Проте, станом на дату проведення попереднього судового засіданні у матеріалах справи був відсутній звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларації боржника. Також відсутні докази направлення такого звіту кредиторам та боржнику.
Ухвалою суду від 26.08.2025 суд зобов`язав арбітражного керуючого подати суду звіт про результати перевірки декларації боржника.
05.09.2025 арбітражний керуючий повідомив, що за результатами перевірки декларацій боржника фактів зазначення боржником неповних та/або недостовірних відомостей не встановлено.
Суд першої інстанції здійснив власний аналіз декларацій боржника щодо вказаних ним відомостей про доходи і витрати у порівнянні з наявними у матеріалах справи відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору,та встановив наступне.
Так, у декларації за 2022 рік боржник вказав про дохід у розмірі 58 763,13 грн заробітної плати (пункт 8 Розділу ІІ декларації) як суму одержаного (нарахованого) доходу за рік. Однак згідно з відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків, наданим суду Головним управлінням ДПС у Рівненській області, у 2022 році боржник також отримував дохід у вигляді додаткового блага від АТ "Універсал Банк" в розмірі 100,00 грн, соціальні виплати від Рівненського міського центру зайнятості у розмірі 732,26 грн. Проте такі відомості залишилися невідображеними у декларації боржника за 2022 рік.
У декларації за 2023 рік боржник вказав 78 110,18 грн заробітної плати. Разом з тим за цей період боржник отримав також інші доходи, які не були вказані боржником у декларації поданій суду. Так, згідно з відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків у 2023 році боржник також отримав 476,00 грн інших доходів (джерело доходів: АТ КБ "ПриватБанк"), 15 374,00 грн призів та виграшів (джерело доходів: ТОВ "ВБет Україна"), 143 100,00 грн доходу від продажу рухомого майна (джерело доходів: ПП "Кайрос Авто").
У деклараціях за 2022 та 2023 рік боржник вказав, що у його власності перебував автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS 2005 р.в. Водночас у деклараціях за 2024 та 2025 відсутні відомості про транспортні засоби. А проте в деклараціях боржника за 2023 - 2025 роки, а саме у графі 13 "Дохід від відчуження рухомого та нерухомого майна" Розділу II. "Відомості про доходи та інші грошові виплати боржника та членів його сім`ї з усіх джерел в Україні, у тому числі одержані (нараховані) за межами України", відсутні відомості про дохід від відчуження цього автомобіля, а також не надано пояснень щодо долі цього транспортного засобу.
У декларації за 2024 рік боржник вказав 210 100,15 гри заробітної плати. Однак згідно з відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків у 2024 році боржник отримав 270 100,15 грн заробітної плати (джерела доходів: ТОВ "Морган Феніче", ТОВ "Укрнафта-Постач").
У декларації за 2024 рік боржник не вказав про отримання ним 16 730,00 грн виграшів та призів (джерело доходу: ТОВ "Нейтів Аппс") та 1 994,92 грн додаткових благ та інших доходів (джерела доходів: АТ "Універсал Банк", АТ "А-Банк", АТ КБ "ПриватБанк"),
У декларації за 2025 рік (складена боржником 28.05.2025) боржник вказав 100 596,81 грн заробітної плати. Однак згідно з відомостями з державного реєстру фізичних осіб - платників податків у січні-квітні 2025 року боржник отримав 124 012,80 грн заробітної плати (джерело доходів: ТОВ "Морган Феніче"). Також у декларації за 2025 рік боржник не вказав про отримання 1 190,57 грн додаткових благ та інших доходів (джерела доходів: АТ "Універсал Банк", АТ "А-Банк", ТОВ "Сос Кредит").
Вказані неточності викликають сумніви щодо достовірності інформації наведеної боржником про розмір та джерела його доходів.
Отже, судом першої інстанції були виявлені обставини, які на переконання суду апеляційної інстанції, свідчать про недобросовісну поведінку боржника, оскільки є такою, що містить ознаки ухилення від виконання зобов`язань, відсутність мети досягти компромісу з кредиторами.
Щодо доводів скаржника, що закривши провадження у справі з підстав ненадання боржником повної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, без надання боржнику можливості усунути виявлені неточності є порушенням вимог КУзПБ, колегія суддів звертає увагу на таке. 
Процедура неплатоспроможності фізичної особи не є інструментом легалізації ухилення від виконання грошових зобов`язань чи способом уникнення наслідків недобросовісної поведінки. 
За відсутності сумлінної поведінки боржника застосування механізмів КУзПБ фактично перетворюється на спосіб порушення прав кредиторів та знецінення принципу обов`язковості виконання судових рішень.
Процедура неплатоспроможності фізичної особи не є процедурою списання боргів, в цій процедурі необхідно дотримуватись балансу інтересів та враховувати правомірні очікування кредиторів.
Відтак, саме на боржникові у справі про неплатоспроможність фізичної особи лежить обов`язок як найповнішого розкриття суду та його кредиторам інформації про свій майновий стан та майновий стан осіб, зазначені боржником у декларації.
При цьому колегія суддів звертає увагу скаржника, що недоліки у роботі арбітражного керуючого не скасовують обов`язку боржника надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів сім`ї, щодо розміру та джерел доходів, витрат та документи на їх підтвердження.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.04.2026 справі №918/1122/23.
Виходячи із встановлених у цій справі фактичних обставин, зазначених положень законодавства та правових висновків Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ненадання боржником повних і достовірних відомостей щодо майна, доходів та витрат, доказів сумлінного виконання обов`язків боржника, свідчить про недобросовісну поведінку боржника, що є достатньою підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність за пунктом 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ.
Доводів скаржника по суті апеляційної скарги, які б спростували законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в апеляційній скарзі суду не наведено.
Місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно надав оцінку поданій стороною заяві та вірно застосував норми матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
Оцінюючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 у справі №918/493/25 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 у справі №918/493/25 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.01.2026 у справі №918/493/25 - без змін.
2. Справу №918/493/25 повернути до Господарського суду Рівненської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю. 

Суддя   Крейбух О.Г. 

Суддя   Розізнана І.В.