Дата документу 30.06.2026 Справа № 337/4208/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 337/4208/25
Провадження №22-ц/807/1200/26
Головуючий в 1-й інстанції – Калугіна Г.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Онищенка Е.А.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кузнецової Анни Сергіївни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складений 06 березня 2026 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення платежів за комунальні послуги в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення платежів за комунальні послуги в порядку регресу, яка мотивована тим, що Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 -11/42 частин; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 1/7 частині квартири кожному, та відповідачу ОСОБА_1 - 1/6 частина, відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 від 15.04.1999 виданого Хортицькою районною адміністрацією, свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2019р. видане приватним нотаріусом ЗМНО Філіповою Л.П., р№397, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 по справі №337/5708/19, постанови Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 у справі №337/5708/19. Особовий рахунок № НОМЕР_2 на квартиру відкритий на позивача ОСОБА_2 . Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та забезпечення спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Тобто співвласник квартири ОСОБА_1 також повинен нести витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг, які нараховуються на квартиру. Відповідач, ОСОБА_1 , відмовляється від оплати послуг пов`язаних з централізованим опаленням квартири, утримання будинку, які нараховуються відповідно до площі квартири незалежно від проживання та реєстрації осіб, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Відмовляється від оплати послуг ТОВ «ВЕЛЬТУМ-ЗАПОРІЖЖЯ», щодо поводження з побутовими відходами. Таким чином, відповідно до платіжних інструкцій про сплату за житлово-комунальні послуги за період червень 2022 р. — червень 2025 р. позивачем було виконано оплату в розмірі 50830,76 грн. (30523,10 + 13202,10 + 7105,56). Співвласники квартири, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, розрахувалися з позивачем, окрім відповідача ОСОБА_1 . Таким чином, доля в оплаті відповідача 1/6 частина з оплачених житлово-комунальних послуг за квартиру складає 8471,79 грн. (50830,76 грн. * 1/6 = 8471,79). Просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості, витрати пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на правничу допомогу.
04.12.2025 від позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив зменшити суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу, яка підлягає стягненню з відповідача в розмірі 7287,53 грн, стягнути з відповідача витрати пов`язані зі сплатою судового збору та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року, позовну заяву задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , в порядку регресу заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 7287,53 грн (сім тисяч двісті вісімдесят сім гривень 53 копійки).
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , витрати на правничу допомогу у розмірі 8200,00 грн (вісім тисяч двісті гривень 00 копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кузнецової Анни Сергіївни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що з листопада 2020 до квітня 2024 року відповідач був позбавлений права володіння, користування та розпорядження своєю власністю та єдиним житлом, вказані обставини підтверджуються відповідними судовими рішеннями, тому стягнення витрат у цей період є необґрунтованим. Частина квитанцій про сплату комунальних платежів, такої сплати не підтверджують. Витрати на правничу допомогу є більшими за ціну позову, що вказує на їх непропорційність. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн. (3328,00 грн. Х 30 = 99840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Свідоцтва № НОМЕР_1 від 15.04.1999 про право власності на житло, виданого Хортицькою районною адміністрацією, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності – ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Згідно з Постановою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 у цивільній справі ЄУН 337/5708/19 скасовано в частині задоволення позову про припинення 1/6 частки ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 та визнання права власності на цю частку за ОСОБА_2 .

Предметом спору у цій справі є стягнення понесених витрат з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу у період з червня 2022 року по червень 2025 року, що складаються з послуг: Концерну «Міські теплові мережі» за постачання теплової енергії в розмірі 30523,10 грн; ТОВ «Місто для людей» на утримання будинку в розмірі 13202,10 грн. За вищевказаний період позивачем за надані житлово-комунальні послуги, було сплачено 43725,20 грн (30523,10 грн + 13202,10 грн). Вказане підтверджується копіями рахунків, платіжних інструкцій, актами звірки взаємних розрахунків Концерну «Міські теплові мережі», ТОВ «Місто для людей», розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Розмір платежів у наданих документах збігається з сумами, вказаними у рахунках (повідомленнях) та актах звірки взаєморозрахунків про оплату послуг за відповідні періоди. Доля в оплаті відповідача 1/6 частина з оплачених житлово-комунальних послуг складає 7287,53 грн (43725,20 * 1/6 = 7287,53 грн).

Позивач є особою, яка сплачує комунальні послуги з метою утримання вищевказаного об`єкта нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи власником 1/6 частки, у період з червня 2022 року по червень 2025 року, не сплачував житлово-комунальні послуги, про що ним було зазначено у судовому засіданні. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували інше або спростовували б доводи позивача відповідачем надано не було.

Сторони у справі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та, відповідно до закону зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення понесених витрат з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу підтверджені належними та допустимими доказами, тому визначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача. Розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи, тому є доцільним стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 , понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 8200,00 гривень.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності у відповідача обов`язку щодо утримання своєї частки власності у квартирі, між тим зважує на наступне. 

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 у справі №337/5708/19 за позовом ОСОБА_2 (позивач у цій справі), ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 (апелянт в цій справі) про визначення часток у спільному сумісному майні, припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності та виселення, відповідача було позбавлено права власності на належну йому 1/6 частину квартири, а позов в частині виселення з квартири залишено без задоволення. Постановою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2020 року скасовано в частині задоволення позову про припинення його права власності на 1/6 частку у спірній квартирі та визнання права власності на цю частку за ОСОБА_2 , а також в частині покладання обов`язку на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити йому грошову компенсацію цієї частки у розмірі 97746,66 грн та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. В частині задоволення позовних вимог про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру залишено без змін. 

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2021 року у справі № 337/4628/20 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , зняття з реєстрації, виселення та зобов`язання забрати речі особистого користування, відмовлено. Рішення набрало законної сили. 

26 липня 2023 року у справі № 337/1565/22 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, ухвалено рішення, яким задоволено вимоги позову. Вказане рішення залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 10.01.2024 та постановою Верховного Суду від 25.06.2024. Зокрема у постанові Верховного Суду зазначено, що « ОСОБА_1 був обмежений у праві на користування спірною квартирою, ці обмеження є незаконними та такими, що порушують його права як співвласника спірної квартири на вільне проживання у ній. Про те, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою, свідчать їх неодноразові звернення до суду з різними позовами, що підтверджується матеріалами справи». 

Рішення суду у справі № 337/1565/22 від 26.07.2023 року про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення апелянта ОСОБА_1 добровільно виконано не було. Виконавче провадження № 74358078 з примусового виконання вказаного вище рішення суду у справі № 337/1565/22 закінчено 05.04.2024., що підтверджується Інформацією про виконавче провадження від 21.09.2025 та постановою про закінчення виконавчого провадження (т.1 а.с.233-234, 235). 

Отже у період з 2020 року по квітень 2024 року, відповідач був позбавлений у повній мірі права володіння, користування та розпорядження своєю власністю та єдиним житлом. Відповідно, відповідач не мав можливості використовувати квартиру за призначенням і таким чином споживати ті комунальні послуги, які заявлені позивачем до стягнення. 

При цьому, статтею 1 Закону України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. 

Відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, послуга надається споживачу для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт споживача для потреб опалення та приготування гарячої води. Одним з прав споживача є право своєчасно одержувати послугу належної якості відповідно до законодавства та договору (п.42 Правил). Отже, законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. 

Як було зазначено вище, відповідач ОСОБА_1 був позбавлений в тому числі і позивачем в повній мірі реалізувати своє право власності у певний період у квартирі АДРЕСА_1 , а отже не отримував відповідні комунальні послуги, які, згідно з наданих позивачем документів були надані за адресою квартири.

Враховуючи викладене, вимоги позову є обґрунтованими з часу примусового вселення відповідача до квартири, в яку надавалися послуги, вартість, яких просить стягнути позивач, тобто з квітня 2024 року. 

Відповідно до наданих розрахунків з квітня 2024 року позивачем сплачено комунальні послуги, які заявлені до стягнення на суму 15414,17 грн., відповідно частка відповідача ОСОБА_1 – складає 2569,03 грн. 

Зважуючи на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру заборгованості за житлово-комунальні послуги стягнуті в порядку регресу з ОСОБА_1 шляхом їх зменшення з 7287,53 грн до 2569,03 грн. 

Згідно з нормами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пропорційно задоволеним вимогам позову з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 426,98 грн.

Що стосується витрат на правничу допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції, то слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги ОСОБА_2 надав: копії договору про надання правничої допомоги від 05.08.2025, укладеного ОСОБА_2 з адвокатом Мєдвєдєвою А.В.; актів приймання - передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2025 від 13.08.2025 та від 01.12.2025, у відповідності до яких позивачу адвокатом Мєдвєдєвою А.В. надано юридичні послуги на загальну суму 2500,00 грн та 5700,00 грн; квитанцій до платіжних інструкцій про переказ коштів № 3708401 від 13.08.2025 на суму 5700,00, та № 4050233 від 01.12.2025 на суму 2500,00 грн, відповідно до яких позивач ОСОБА_2 перерахував кошти за правничу допомогу адвокату Мєдвєдєвій А.В.

Таким чином, позивачем заявлено про надання йому правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції загальний розмір витрат на яку склав 8200,00 грн. 

Колегія суддів, апеляційного суду, погоджується з тим, що позивачем доведено факт надання йому послуг правничої допомоги у заявленій сумі. 

Враховуючи вимоги, щодо пропорційності стягнення витрат на правничу допомогу сумі стягнення за вимогами позову, а також пропорційності судових витрат предмету позову, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача до 1500,00 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кузнецової Анни Сергіївни задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року у цій справі змінити, зменшивши розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги в порядку регресу та судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача. 

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , в порядку регресу заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 2569,03 грн. 

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 426,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 червня 2026 року.

Головуючий, суддя-доповідач: С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

Е.А. Онищенко