ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4046/26 Справа № 175/3651/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Краматорської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Білоусова О.М.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 з вимогами про позбавлення її батьківських прав, просив припинити стягнення аліментів з батька і стягнути аліменти з матері. 
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та у 2021році шлюб між сторонами було розірвано. 
Вказував, що з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, відповідачка залишила дітей позивачеві та виїхала в м. Кривий Ріг де уклала шлюб з ОСОБА_5 . Повернувшись до м. Краматорська відповідачка повідомила, що планує виїхати до Чеської Республіки та запропонувала вивезти туди дітей. 
Зазначав, що у зв`язку з тим, що відповідачка вела аморальний спосіб життя, залишала дітей на одинці, діти були відібрані у матері і влаштовані до дитячого закладу «Снечек» м. Пльзен Чеської Республіки. ОСОБА_1 прийняв всі необхідні заходи щодо повернення малолітніх дітей до своєї родини, які наразі проживають із ним.
Позивач вважав, що відповідачка фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, а тому наявні підстави для позбавлення її батьківських прав щодо дітей.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2025року, з урахуванням ухвали суду від 12 січня 2026року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів з матері задоволено частково. 
Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_6 , на утримання неповнолітніх дітей, на підставі судового наказу Краматорського міського суду Донецької області від 10 грудня 2021року по справі №234/14539/21.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 березня 2025року та до досягнення дитиною повноліття. Після досягнення повноліття дитиною ОСОБА_3 вирішено аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 стягувати у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав, виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
21 січня 2026року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2025року. 
В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачки та просив задовольнити його позов в цій частині.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що судом не враховано те, що малолітні діти цілий рік перебували в дитячому закладі в чужій країні та були залишені матір`ю напризволяще. Лише у грудні 2024року позивач отримав рішення Чеського суду, відповідно до якого зміг забрати дітей з Чехії до України і до теперішнього часу виховує їх одноособово. Після прибуття дітей в Україну відповідачка також в їх житті не з`явилась, їх долею не цікавилась і жодного бажання приймати участь в їх утриманні чи вихованні не виявила. З дітьми вона фактично не проживає, не здійснює їх виховання та догляд, не забезпечує їх фізичний і психологічний розвиток. 
Стверджував, що суд першої інстанції не врахував факт хронічного вживання відповідачкою алкогольних та наркотичних засобів, що підтверджено Пропозицією Муніципального районного управління Пльзень – 2 Словани соціального відділу до суду, щодо вжиття попереднього заходу від 06 грудня 2023року та Рішенням Окружного суду м.Пльзень dsl 17 грудня 2024року, яким дітей передано на виховання та утримання батькові у зв`язку з неналежним вихованням дітей матір`ю. 
Вважав, що суд першої інстанції безпідставно не надав оцінки рішенням іноземного суду, які були перекладені українською мовою, та обставини вказані у цих рішеннях об`єктивно підтверджували небезпечність матері для дітей. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2026року апеляційна скарга залишена без руху до надходження до Дніпровського апеляційного суду даної цивільної справи.
06 лютого 2026року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 березня 2026року №412/0/15-26 про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку судді ОСОБА_8 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 20 березня 2026року та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 23 березня 2026року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач – Никифоряк Л.П., судді: Гапонов А.В., Красвітна Т.П.
30 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 12 травня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа та отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Сторони у справі перебували у шлюбі з 02 червня 2018року та рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 листопада 2021року у справі №234/13093/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано.
Під час шлюбу у сторін народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №1061, та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 1655.
Наказом Краматорського міського суду Донецької області від 10 грудня 2021року у справі №234/14539/21, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2021року і до повноліття старшої дитини ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до рішення Муніципального районного управління Пльзень – 2 Словани соціального відділу від 06 грудня 2023року, перекладеного з чеської мови на українську мову та завіреного приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємельяновою І.Г., вбачається, що діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 опинились без належного догляду, мати неодноразово залишає дітей самих без забезпечення належного догляду, не приділяє уваги дітям, залишає їх підозрілим людям, ставить під загрозу їх життя, здоров`я, фізичний, емоційний, інтелектуальний та моральний розвиток. У зв`язку з чим прийнято передати дітей до закладу Снечек для дітей, які потребують негайної допомоги.
Згідно рішення Окружного суду міста Пльзень від 17 грудня 2024року, перекладеного з чеської мови на українську мову та завіреного приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємельянова І.Г., вбачається, що неповнолітні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передані батькові ОСОБА_1 на виховання та утримання, у зв`язку з неналежним вихованням дітей матір`ю.
Наразі діти проживають з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №7018 про зареєстрованих осіб та актом обстеження житлово-побутових умов від 13 березня 2025року.
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 13 березня 2025року, для малолітніх дітей створені всі необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку. Стосунки в родині дружні та доброзичливі.
Згідно висновку від 02 липня 2025року №01-29/1639, Орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У даній справі скаржник в апеляційному порядку заперечує висновки суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачки – тож з огляду на те, що не були оскаржені висновки суду щодо решти вимог позову, які задоволені, такі висновки суду не можуть бути предметом перевірки суду в апеляційному порядку. 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини, але позивачем не доведено необхідність застосування такого заходу за обставин цієї справи, не доведено виняткових обставин для позбавлення матері батьківських прав та не підтверджено, що мати створює реальну загрозу для життя або здоров`я дітей. 
Суд виснував, що беззаперечних доказів щодо наявності в діях відповідачки винної поведінки у формі самоусунення від виконання належним чином своїх батьківських обов`язків матеріали справи не містять. Не здобуто судом і підтвердження того, що позбавлення відповідачки батьківських прав змінить життя дітей на краще. Судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, які залишилися проживати з батьком. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до статті 51 Конституції України частин другої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі — СК України), сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, громадянського суспільства.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989року (далі – Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини /частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»/.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, згідно якою мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;  3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
За змістом наведеної норми ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьків прав на виховання дитини, захист її інтересів та інших прав, які їм надані до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, та вирішальним для результатів розгляду даної справи будуть обставини, що характеризують ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини /стаття 166 СК України/. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 травня 2025року у справі №645/1592/24 та від 24 лютого 2026року у справі №569/9402/23.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022року у справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 11 січня 2023року у справі №461/7447/17, від 06 вересня 2023року у справі №545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015року у справі “Мамчур проти України” (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) /стаття 89 ЦПК України/.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Як було встановлено, наразі діти сторін проживають з батьком — ОСОБА_1 , яким створено для малолітніх дітей всі необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку. Стосунки в родині дружні та доброзичливі.
Дійсно, відповідно до рішення Муніципального районного управління Пльзень – 2 Словани соціального відділу, діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 опинились без належного догляду, мати неодноразово залишає дітей самих без забезпечення належного догляду, не приділяє уваги дітям, залишає їх підозрілим людям, ставить під загрозу їх життя, здоров`я, фізичний, емоційний, інтелектуальний та моральний розвиток. У зв`язку з чим прийнято передати дітей до закладу Снечек для дітей, які потребують негайної допомоги. 
Згідно рішення Окружного суду міста Пльзень, неповнолітні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передані батькові ОСОБА_1 на виховання та утримання, у зв`язку з неналежним вихованням дітей матір`ю.
Проте, матеріали справи не містять достовірних та достатніх доказів у розумінні статей 79, 80 ЦПК України, які б вказували саме на повне нехтування матір`ю своїми батьківськими правами та обов`язками, а також втрату матір`ю зв`язку з дітьми.
Під час розгляду справи ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом, не встановлено обставин втрати відповідачкою інтересу до дітей, небажання спілкуватись з ними, остаточного й свідомого ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач відповідних доказів суду не надав.
Не підтверджені належними та достовірними доказами також і доводи апеляційної скарги про хронічне вживання відповідачкою алкогольних та наркотичних засобів. Окрім рішення іноземних органів влади від 06 грудня 2023року, тобто більш ніж два роки тому, позивачем не надано документальних доказів зловживання відповідачкою алкогольними напоями, перебування на обліку у лікаря-нарколога.
Заразом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях /частина шоста статті 81 ЦПК України/.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій щодо відсутності підстав для урахування висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, з огляду на його необґрунтованість .
У зазначеному висновку відсутні дані, які об`єктивно характеризують відповідачку, стосунки, які склались між нею та дітьми, та дані щодо наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку. У висновку відсутні відомості, які б свідчили про наявність виключних обставин для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Органом опіки та піклування не було відібрано пояснень відповідачки щодо виконання батьківських обов?язків. Також, органом опіки та піклування не зазначено, чи вживались заходи органом опіки та піклування з метою покращення взаємовідносин матері та дітей. Зі змісту висновку про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що такий висновок ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_1 .
Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини .
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
Очевидно, що сімейні відносини мають "складний" характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про розрив кровних стосунків. Простої бездіяльності з боку батьків може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити одного з батьків батьківських прав. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що їй краще залишатися в сім`ї, з якою у неї вже склався відповідний зв`язок. Втім цього не завжди достатньо, щоб виправдати позбавлення батька всіх батьківських прав. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 січня 2026року по справі №708/1440/24.
Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який слід йти лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Проте, у спірних правовідносинах не встановлено, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть нести загрозу для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку.
В матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, що поведінку відповідачки в кращу сторону змінити неможливо.
Стороною позивача взагалі не надано жодних доказів, які б характеризували особистість матері дітей на момент звернення позивача до суду з даним позовом, особливості її характеру, стан здоров`я та ставлення до дітей.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Водночас, матеріали справи не містять доказів застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ чи органу опіки та піклування, притягнення до адміністративної відповідальності щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків тощо.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008року у справі "Савіни проти України", пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
Доводи позивача про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дітей сторін, також не доведені належними та допустимими доказами.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях матері, чого в ході судового розгляду не підтверджено.
Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вищевказаних норм права, не надані достовірні докази з приводу втрати матір`ю інтересу до дітей. Наявних у суду матеріалів справи було не достатньо для висновку про позбавлення батьківських прав матері.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 12 січня 2026року по справі №708/1440/24, від 02 грудня 2020року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019року у справі №300/908/17.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав з урахуванням наявних у справі доказів.
Суд першої інстанції надав належну та обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності та загалом дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність обставин, що визначені статтею 164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав. 
Тож, встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю та недоцільністю на теперішній час.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2025року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 травня 2026року.

Судді: