Cправа № 127/3882/26
Провадження № 2-а/127/46/26 

ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
16 червня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,
за участю секретаря судового засідання Бортнюк А.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лисий Олександр Васильович, до Управління патрульної поліції у Вінницькій області та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області молодшого лейтенанта поліції Лозінського Віталія Миколайовича серії ЕНА № 6575110 від 27 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, - 

вимоги позивача: скасувати постанову поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області молодшого лейтенанта поліції Лозінського Віталія Миколайовича серії ЕНА № 6575110 від 27 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, -
ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лисий Олександр Васильович, до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області молодшого лейтенанта поліції Лозінського Віталія Миколайовича серії ЕНА № 6575110 від 27 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лисий Олександр Васильович, до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області молодшого лейтенанта поліції Лозінського Віталія Миколайовича серії ЕНА № 6575110 від 27 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні), до участі у справі в якості співвідповідача залучено Департамент патрульної поліції.
Позовна заява мотивована тим, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6575110 від 27.01.2026 року, винесеної поліцейським 1 взводу 1 роти батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП молодшим лейтенантом поліції Лозінським В.М., зазначено, що 27.01.2026 о 16:38:21 в м. Калинівка, траса АД М-21 288 км, водій керував ТЗ, обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, також водій керував ТЗ, у якого не було увімкнено ближнє світло фар у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, а саме дощ, чим порушив п.2.3.в ПДР - Порушення правил користування ременями безпеки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбаченого ч.5ст.121КУпАП у виді штрафу в розмірі 510.00 грн. 
Позивач вважає, що Правил дорожнього руху України не порушував, а в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки 27.01.2026 року він керував транспортним засобом «RENAULT MASTER», д.н.з. НОМЕР_1 у м. Калинівці з дотриманням вимог ПДР. Зупинка транспортного засобу була здійснена на законну вимогу працівників поліції із застосуванням проблискових маячків червоного кольору, після чого рух транспортного засобу було повністю припинено. При цьому службовий автомобіль поліції рухався позаду автомобіля позивача. Після зупинки, а не під час руху, позивач відстебнув ремінь безпеки, що є звичайною та правомірною дією водія після припинення руху транспортного засобу та вийшов з автомобіля для спілкування з працівниками поліції. У момент, коли до транспортного засобу підійшов працівник поліції, ремінь безпеки був знятий, у зв`язку з чим інспектор помилково дійшов висновку про нібито керування транспортним засобом без використання ременя безпеки.
Крім того, службовий автомобіль поліції під час руху перебував позаду транспортного засобу позивача, що унеможливлювало візуальне спостереження за наявністю чи відсутністю у водія пристебнутого ременя безпеки. За таких обставин поліцейський, підійшовши до автомобіля після його зупинки, не мав об`єктивної можливості достовірно встановити факт не пристебнутого ременя безпеки саме під час руху транспортного засобу. Відстібання ж ременя безпеки після повної зупинки транспортного засобу не утворює складу адміністративного правопорушення та не може бути підставою для притягнення особи до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Окрім того, транспортний засіб «RENAULT MASTER», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач, обладнаний денними ходовими вогнями, що відповідає технічним характеристикам та вимогам виробника. Зазначені денні ходові вогні автоматично вмикаються одночасно із запуском двигуна транспортного засобу та функціонують у штатному режимі без необхідності будь-якого ручного керування з боку водія. Позивач не здійснював жодних дій, спрямованих на відключення або зміну режиму роботи світлових приладів транспортного засобу. Будь-які ознаки несправності системи зовнішнього освітлення транспортного засобу відсутні, що підтверджується його справним технічним станом та відсутністю зауважень з боку працівників поліції щодо технічної несправності автомобіля. Водночас відповідачем не доведено та не наведено жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про несправність світлових приладів транспортного засобу, їх вимкнення або втручання в їх роботу з боку позивача. 
Оскаржувана постанова також не містить посилань на технічні засоби фіксації, якими було б зафіксовано факт відсутності увімкнених світлових приладів. За таких обставин твердження інспектора поліції про керування транспортним засобом без увімкнених світлових приладів ґрунтується виключно на припущеннях та не підтверджується жодними об`єктивними даними, що свідчить про недоведеність події адміністративного правопорушення в цій частині. 
Крім того, відповідно до офіційних даних авіаметеорологічної станції «Вінниця», яка є найближчою до місця події, на момент інкримінованих подій темна пора доби не настала, оскільки астрономічний захід Сонця у м. Вінниця 27 січня 2026 року відбувся о 16 год. 54 хв., що є пізнішим часом, ніж момент зупинки транспортного засобу позивача — о 16 год. 38 хв. Згідно з тими ж офіційними метеорологічними даними, метеорологічна дальність видимості становила 5 кілометрів, що у багато разів перевищує мінімальний поріг у 300 метрів, визначений Правилами дорожнього руху України як критерій для віднесення умов до недостатньої видимості.
Таким чином, за об`єктивними та документально підтвердженими показниками, умови недостатньої видимості були відсутні, а отже відсутні і правові підстави для застосування до позивача вимог ПДР щодо обов`язкового використання ближнього світла фар у зв`язку з темною порою доби або недостатньою видимістю.
Відтак твердження інспектора поліції про керування транспортним засобом у темну пору доби, в умовах недостатньої видимості, а також без увімкнених світлових приладів не підтверджуються належними та допустимими доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, і ґрунтуються виключно на припущеннях, що виключає можливість визнання події адміністративного правопорушення доведеною.
У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лисий О.В., звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
На адресу Вінницького міського суду Вінницької області 17.02.2026 засобами системи «Електронний суд» надійшов відзив Департаменту патрульної поліції на позовну заяву ОСОБА_1 в якому відповідачем зазначено, що 27.01.2026 нарядом батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП під час несення служби на 288 км АД М-21 Хмільницького району Вінницької області виявлено транспортний засіб Reno Master, д.н.з НОМЕР_2 , водій якого під час руху не користувався засобами пасивної безпеки (ременем), чим порушив вимоги підпункту «в» пункту 2.3 ПДР України. 
Після зупинки транспортного засобу, поліцейський відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» представився водію та повідомив причину зупинки. Після виконання вимог частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 ПДР пред`явив водію законну вимогу про надання для перевірки документів передбачених підпунктами «а», «б», «ґ» пункту 2.1 ПДР, а саме: посвідчення водія відповідної категорії; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водієм виявився ОСОБА_1 , 1959 р.н. – позивач, який виконав законну вимогу поліцейського, пред`явивши для перевірки вищевказані документи. 
Відповідно до положень статті 222 КУпАП, інспектор роти № 1 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП молодший лейтенант поліції Лозінський Віталій Миколайович, як посадова особа, яка має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, в т.ч. за статтею 121 КУпАП, оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною п`ятою статті 121 КУпАП щодо ОСОБА_1 . Під час розгляду справи, позивача було ознайомлено із правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності передбаченими статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України. 
Встановивши всі обставини справи та факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським після розгляду справи було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень. Позивачу роз`яснено порядок виконання та оскарження даного рішення. Після цього, поліцейським винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6575110 від 27.01.2026 року з накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу розміром 510 грн.
Тож, на переконання відповідача, враховуючи наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, доведеність вини у вчиненні порушення та доведення правомірності прийнятого рішення відповідно до статті 77 КАС України, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся відповідно до вимог чинного законодавства, а винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ЕНА № 6575110 від 27.01.2026 року є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.
На підтвердження своїх доводів відповідачем до відзиву долучено диск із записом з портативного відеореєстратора інспектора поліції.
23.02.2026 до суду засобами системи «Електронний суд» надійшла відповідь представника позивача на відзив Департаменту патрульної поліції, в якій зазначено, що сторона позивача вважає доводи, викладені у відзиві, необґрунтованими та такими, що не спростовують обставин, викладених у позовній заяві. Зокрема, як зазначається, службовий автомобіль поліції рухався позаду транспортного засобу позивача; жодного фото- чи відеозапису факту нібито непристебнутого ременя під час руху до постанови не додано; у самій постанові відсутні відомості про технічний засіб фіксації; у графі «до постанови додаються» не зазначено жодного доказу. Із наданого відповідачем відеодоказу не вбачається факту керування транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки саме під час руху. Відеозапис фіксує виключно обставини після повної зупинки транспортного засобу, що не може свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки обов`язок користування ременем безпеки виникає лише під час руху транспортного засобу (п. 2.3 «в» ПДР України). Окрім того, твердження відповідача про відсутність увімкненого світла також ґрунтується виключно на припущенні інспектора, без належної технічної фіксації або інших доказів, що суперечить вимогам статті 251 КУпАП щодо допустимості доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Повно та всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, дослідивши матеріали справи та надані сторонами доказами, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
В ході судового розгляду справи судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА № 6575110 від 27 січня 2026 року, водій ОСОБА_1 27.01.2026 о 16:38:21 в м. Калинівка на трасі АД М21, 288 км, керуючи транспортним засобом RENAULT MASTER, д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристербнутий ременем безпеки; також водій керував транспортним засобом, у якого не було увімкнено ближнє світло фар у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, а саме дощ, чим порушив п.2.3 (в) ПДР – порушення правил користування ременями безпеки.
Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Нормативно-правовим актом, що регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеку, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів – учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ, і організацій незалежно від форм власності та господарювання, є Закон України «Про дорожній рух».
Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог ЗУ «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 ПДР закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 2.3 (в) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху на водія покладено обов`язок на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Частиною 5 статті 121 КУпАП в свою чергу передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки.
Окрім того, згідно вимог пункту 19.1 (а) на всіх механічних транспортних засобах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені фари ближнього (дальнього) світла. Керування ж водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється тягне за собою накладення на водія адміністративного стягнення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування. 
Відповідно до положень ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Згідно ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, негайне оголошення якої після закінчення розгляду справи регламентовано ч.1 ст.285 КУпАП.
При цьому ст.7 КУпАП задекларовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Справи про адміністративні правопорушення, що стосуються порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів у відповідності до ст. 222 КУпАП розглядають органи Національної поліції.
Частиною 2, 4 ст.258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) протокол не складається. У таких випадках уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу, що також кореспондується з положеннями ч.1 ст.276 КУпАП, відповідно до якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Дані положення знайшли своє відображення в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, відповідно до пункту 2 розділу ІІІ якої постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до ст. 31 Закону України № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
За змістом ст.251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що мало місце в даному випадку.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.
У відповідності до ч. 2 та ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справ (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року в справі №513/899/16-а.
При цьому варто також звернути увагу на постанову Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі № 338/1/17, згідно якої постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Наведене дає підстави для висновку, що порушення Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. 
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.
У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст. 251 КУпАП), які відповідно до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів надалі виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові (постанова КАС ВС від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17).
Аналогічні правові позиції викладені у постановах КАС ВС від 13 березня 2020 року справа №234/6323/17, від 31 жовтня 2019 року справа №398/3566/16-а, від 30 травня 2018 справа №337/3389/16-а.
В даному випадку, обґрунтовуючи правомірність прийнятого рішення, відповідач посилається на відеозапис із портативного нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, номер ID якого зазначено у графі 7 оскаржуваної постанови, та який в розумінні ст.251 КУпАП, є належним доказом по цій справі.
Разом з тим, дослідивши наданий відповідачем відеозапис, суд дійшов висновку, що обставини, викладені в оскаржуваній постанові, ним не підтверджуються. 
Зокрема, наданим відеозаписом не зафіксовано перебування в русі автомобіля RENAULT MASTER, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, який не був пристебнутим ременем безпеки. Руху даного транспортного засобу без увімкненого ближнього світла фар у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на відео також не зафіксовано.
Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені в оскаржуваній постанові, в даному випадку не підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами в розумінні положень статей 73-76 КАС України
Наведене вище ставить під сумнів позицію працівників поліції про вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, про яке йдеться в постанові ЕНА № 6575110 від 27 січня 2026 року, та, відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а вказав, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
В силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 6575110 від 27 січня 2026 року винесена поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області молодшим лейтенантом поліції Лозінським В.М. без достатніх правових підстав, необґрунтовано, з недотриманням принципів правомірної адміністративної поведінки, отже підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення – закриттю.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 33, 121, 122, 222, 245, 247, 251, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 20, 72, 77, 90, 132, 139, 229, 286 КАС України, ЗУ «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху, суд, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області молодшого лейтенанта поліції Лозінського Віталія Миколайовича серії ЕНА № 6575110 від 27 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі – скасувати.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, відносно ОСОБА_1 – закрити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, юридична адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3). 

Повне судове рішення складено 16 червня 2026 року.

Суддя Вінницького міського суду
Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК