Справа № 420/2487/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського апеляційного суду, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду 02.02.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Херсонського апеляційного суду, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Херсонського апеляційного суду, ЄДРПОУ 42261148 щодо відмови у виготовлені та направлення до ГУ ПФУ в Херсонській області на підставі заяви судді у відставці довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 станом на 01 січня 2026 року виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" - 3328 гривень, регіонального коефіцієнту -1.1, надбавка за вислугу років: -70%;
- зобов`язати Херсонський апеляційний суд, ЄДРПОУ 42261148 виготовити та направити до ГУ ПФУ в Херсонській області довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Херсонського апеляційного суду ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 із зазначенням розміру суддівської винагороди судді виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01 січня 2026 року в розмірі 3328 гривень, регіонального коефіцієнту -1.1, надбавка за вислугу років: -70%.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.12.2025 року після того як ЗУ «Про державний бюджет України на 2026 рік» був підписаний Президентом України ОСОБА_1 звернулася з заявою до відповідача щодо виготовлення та направлення до ГУ ПФУ в Херсонській області оновленої довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням розміру суддівської винагороди судді, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01 січня 2026 року в розмірі 3328 грн. та регіонального коефіцієнту - 1.1, надбавка за вислугу років 70%. Та просила дану заяву розглянути після набуття чинності даного закону тобто після 01.01.2026 року у встановлений законом строк. 06.01.2026 року відповідач надав лист про неможливість розгляду даної заяви з підстав відсутності штатного розпису суду, якій мав надійти від ТУ ДСА в Херсонській області та після його надходження зазначена заява буде розглянута. 21.12.2026 року представник заявника звернувся до голови Херсонського апеляційного суду, який також надає правову допомогу як адвокат суддям у відставці Палькова В М, Капітан І А, Стародубець М П, Колісниченко А Г, з проханням надати інформацію щодо надходження штатного розпису, надання письмової відповіді, яким чином відсутність такого розпису перешкоджає розгляд заяви та виконання вимог ч.4 ст.142 ЗУ №1402-VIII так і розділу IV Порядку ПФУ №3-1 від 25.01.2008 року з урахуванням правових висновків як рішень КСУ так і ВС тощо, на який досі відповіді не було. В той же час Відповідач 29.01.2026 року направив до ГУ ПФУ в Херсонській області супровідним листом довідку № 12-21/1/2026 про суддівську винагороду для обчислення розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів -2102 грн., де зазначено: Посадовий оклад 115610 грн. Доплата за вислугу років -80297 грн усього 196537.00 грн., що є протиправним. Так згідно вимог закону ст.135, 142 ЗУ №1402-VIII, ст.130 Конституції України, ст.8, 22, п.14 ст.92, ст.126 Конституції України вимог ч.3 ст.7 КАСУ, ч.4 ст.7 КАСУ позивач має право на нову довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання станом на 01.01.2026 рік згідно розрахунку де базовий розмір посадового окладу розраховується згідно прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених ст.7 ЗУ «Про Державний Бюджет України на 2026 рік» у розмірі 3328 грн, а не 2102 грн які взяті до розрахунку Відповідачем. А саме посадовий оклад : 3328 х50= 166400 грн, регіонального коефіцієнту - 1.1 (166400 х1.1)=183040 грн., а не 115610 грн які визначені Відповідачем (2102х50= 105100 грн ;105100 х1.1=115610 грн); Доплата за вислугу років -70% -128128 грн, а не 80297 грн які визначені Відповідачем (115610 грн х70%=80297 грн). Усього суддівська винагорода складає (183040 грн+128128 грн=311168 грн, а не 196537.00 грн. Враховуючи вимоги ч.4 ст.142 ЗУ №1402-VIII та тих обставин що попередній розмір суддівської винагороди з 01.01.2024 року складав 283118 грн, що підтверджено рішенням суду у справі №420/13629/24 від 05.07.2024 року, а новий складає 311168 грн то у позивача в силу закону та гарантованого Конституцією України є право на отримання нової довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2026 рік виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01 січня 2026 року в розмірі 3328 гривень, регіонального коефіцієнту - 1.1, надбавка за вислугу років – 70%.
Враховуючи що відповідач в порушенні зазначених вимог направив довідку у іншому розрахунку ніж встановлено законом, а тому зазначена бездіяльність, на думку позивача, є протиправною.
Ухвалою судді від 09.02.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі. Суддею вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
20.02.2026 року від представника третьої особи до суду надійшли пояснення, в яких вказано, що у спірних правовідносинах орган Пенсійного фонду України здійснює свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України.
У поясненнях вказано, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні з 09 березня 2017 та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402 “Про судоустрій і статус суддів”. 17.12.2025 ОСОБА_1 звернулась до Херсонського апеляційного суду із заявою щодо виготовлення та направлення до Головного управління оновленої довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням розміру суддівської винагороди судді, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду — 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01 січня 2026 року в розмірі 3328 гривень, регіонального коефіцієнту -1.1, надбавка за вислугу років: -70%. Відповідач 29.01.2026 видав довідку №12-21/1/2026 про суддівську винагороду для обчислення розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, - 50 прожиткових мінімумів -2102 грн.
Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області вважаємо дії Херсонського апеляційного суду правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.
Як стверджує третя особа, оскільки розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визнання базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2022 року, з 1 січня 2023 року та з 1 січня 2024 року не змінився по відношенню до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовувався для визнання базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року, тому відсутні підстави для зобов`язання Херсонського апеляційного суду виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням розміру суддівської винагороди судді виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01 січня 2026 року в розмірі 3328 гривень, регіонального коефіцієнту -1,1, надбавка за вислугу років: - 70 %.
24.02.2026 року та 25.02.2026 року від представника третьої особи до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
24.02.2026 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що 17 грудня 2025 року відповідачем було отримано заяву судді у відставці ОСОБА_1 про виготовлення довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2026 і направлення її до ГУ ПФ України в Херсонській області. Заява обґрунтована тим, що 03.12.2025 Верховною радою України прийнято ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік», 12.12.2025 закон підписаний Президентом України, і набуде чинності 01.01.2026 в якому встановлено новий розмір прожиткового мінімуму ніж той, що застосовується для розрахунку суми її щомісячного довічного грошового утримання, та пов`язує вказане з обов`язком відповідача виготовити оновлену довідку з направленням її до територіального підрозділу ПФ України. В межах повноважень, Херсонським апеляційним судом за вищевказаною заявою 06.01.2026 за вих. №13-7/4/2026 було повідомлено заявника про можливість вирішення питання щодо Довідки про суддівську винагороду після затвердження штатного розпису Херсонського апеляційного суду, оскільки у цій довідці має бути зазначено посадовий оклад судді який займає аналогічну посаду тій посаді, яку займала суддя Апеляційного суду Херсонської області у відставці ОСОБА_1 та вже 29.01.2026 одразу після затвердження 28.01.2026 штатного розпису ДСА України виготовлено довідку № 12-21/1/2026 про суддівську винагороду для обчислення судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання яку направлено до головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за вих.№ 12-21/15/2026 від 29.01.2026. В той же час вчинення дій з виготовлення оновленої довідки самостійно Відповідачем без звернення судді у відставці та/або без зміни складових суддівської винагороди підстав немає.
У відзиві вказано, що Херсонський апеляційний суд під час виготовлення довідки №12-21/1/2026 від 29.01.2026 р про суддівську винагороду для обчислення судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання діяв виключно в межах та з підстав визначених діючим чинним законодавством України, що регулює такі правовідносини. Крім того, дії відповідача узгоджуються з правовою позицією Великої палати Верховного суду від 25 квітня 2025 року у справі №240/9028/24 в якій у пунктах 104 – 116 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду, відступає від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справах №280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі №620/4971/23, і вказує про те, що починаючи з 2021 року в законах про Державний бюджет України на відповідний рік окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн. Цими законами не встановлювалась розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина – встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. Зазначена вище правова позиція, відображається в підході Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду до формування єдиної правозастосовчої практики судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року виходячи з розміру 2102 гривні, яким відмовлено у задоволенні аналогічних позовних вимог.
Враховуючи викладене, Херсонський апеляційний суд у спірних правовідносинах діяв у межах своїх повноважень та у спосіб відповідно до норм діючого законодавства, а тому просимо у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.
26.02.2026 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
04.05.2026 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання, в якому заявник просить суд зупинити провадження у справі №420/2487/26 за позовом ОСОБА_1 до Херсонського апеляційного суду, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 520/26972/24 за позовом судді у відставці до Державної судової адміністрації України, Другого апеляційного адміністративного суду про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та оприлюднення повного тексту постанови.
05.05.2026 року від представника позивача до суду надійшли заперечення на клопотання щодо зупинення провадження по справі.
Ухвалою суду від 06.05.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонського апеляційного суду, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, відповіддю на відзив, поясненнями, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці та отримує довічне грошове утримання судді у відставці.
06.02.2026 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила у відповідності до вимог ч.2 ст.19, ч.2 ст.126, 130 Конституції України, ст.1 Першого Протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини, правового висновку рішення КСУ від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, №4-рп/2016 у справі №1-8/2016 від 08.04.2016 року та №3-рп/2013 у справі №1-2/2013 від 03.06.2013 року, абз 5 п.16 рішенням Конституційного суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020, ч.4 ст.142 № 1402-VIII, розділу IV Порядку ПФУ № 3-1 від 25.01.2008 року виготовити з 01.01.2026 року протягом встановленого строку Порядку ПФУ № 3-1 та направити до ГУ ПФУ в Херсонській області оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Херсонського апеляційного суду ОСОБА_1 із зазначенням розміру суддівської винагороди судді, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01 січня 2026 року в розмірі 3328 грн (у т.ч. регіонального коефіцієнту -1.1) та надбавки за вислугу років - 60%.
У відповідь на вказану заяву Херсонським апеляційним судом складено листа від 29.01.2026 року №12-21/15/2026 разом із яким позивачу надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29.01.2026 року №12-21/1/2026.
Дана довідка видана про суддівську винагороду для обчислення розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів -2102 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність Херсонського апеляційного суду, ЄДРПОУ 42261148 щодо відмови у виготовлені та направлення до ГУ ПФУ в Херсонській області на підставі заяви судді у відставці довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 станом на 01 січня 2026 року виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" - 3328 гривень, регіонального коефіцієнту -1.1, надбавка за вислугу років: -70%, позивач звернувся до суду з даним позовом (з урахуванням уточнень).
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Положеннями ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2).
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України передбачає, що виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України.
Закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду (пункт 24 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, а також форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Частиною першою статті 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Питання виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врегульоване статтею 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частиною четвертою якого встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» було встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року встановлено у розмірі 2102 гривні 1 Натомість, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».
В той же час, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено на 01.01.2026 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 3328,00 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» визначено, що з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, посадового окладу прокурора окружної прокуратури, посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - на рівні, встановленому для відповідного державного органу станом на 31 грудня 2025 року.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць склав 3028,00 гривень, та визначений прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.
З зазначених положень вбачається, що ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» введено новий вид прожиткового мінімуму - прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.
Таким чином, вказаними законами для визначення базового розміру посадового окладу судді також передбачена спеціальна розрахункова величина, розмір якої становить 2102,00 грн.
Однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.
Визначені Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їхнього статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний Суд України неодноразово в своїх рішеннях підкреслював, що конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018).
30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", яким, зокрема, статтю 130 Основного Закону викладено в новій редакції, текст якої зазначено, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що "розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій".
Питання визначення розміру суддівської винагороди врегульовано статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в його преамбулі), є законом про судоустрій в розумінні частини другої статті 130 Конституції України), зокрема, пунктом 1 частини третьої якої визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються з метою, зокрема, визначення механізму реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, визначених Конституцією України (положення статті 2 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").
Згідно з приписами статті 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового обслуговування, соціального захисту, культури, охорони здоров`я та освіти.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень урегульовано Законом України "Про прожитковий мінімум".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
Зазначеною нормою Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Статтею 4 Закону України "Про прожитковий мінімум" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Необхідно зазначити, що Законом України "Про прожитковий мінімум" не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді". Вказаним законом судді не віднесені до окремої соціальної чи демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Натомість статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» разом із встановленням на 01 січня 2025 року, на 01 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн та 3328,00 грн відповідно був введений такий вид прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді", розмір якого становить 2102,00 грн.
Варто зазначити, що зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також в Закон України "Про прожитковий мінімум" щодо визначення розміру прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.
Водночас Закон України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та Закон України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Суд наголошує, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та Закон України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Держбюджет звертав увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.
Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги повинен братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Зазначена конституційна гарантія незалежності суддів не може зазнавати змін без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, тобто суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року (3328,00 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн; прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, посадового окладу прокурора окружної прокуратури, посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - на рівні, встановленому для відповідного державного органу станом на 31 грудня 2025 року), на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та на підставі статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” , є протиправною.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі № 580/2522/24, від 13 листопада 2024 року у справі № 200/1707/24, від 20 лютого 2025 року у справі № 420/3716/24.
Отже, суд констатує, що відповідач відмовляючи позивачеві як судді у відставці в видачі нової довідки про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в зв`язку зі змінами прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2026 року, діяв необґрунтовано та всупереч вимог частини другої статті 130 Конституції України і частини третьою статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
При цьому суд вважає за необхідне вказати на безпідставність посилань відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в її постанові від 04.04.2025 у справі № 240/9028/24, під час розгляду цієї справи, з огляду на таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зважаючи на наведені приписи процесуального закону, суд зазначає, що Верховний Суд (зокрема, і Велика Палата Верховного Суду) висловлює правові висновки у справ з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантної та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі.
Встановлюючи обов`язковим врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України резюмує застосування норм права саме у подібних правовідносинах.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
У постанові від 19 травня 2020 року (справа № 910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Так, у справі № 240/9028/24 на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2025 року, у якій суд апеляційної інстанції посилався на підтвердження своєї позиції щодо застосування положень статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", спірні правовідносини стосувались проведення розрахунку при звільненні та виключенні зі штату судді Вищого адміністративного суду України, зокрема, обрахунку розміру суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги у зв`язку з відставкою судді.
Натомість, у справі, яка розглядається, предмет спору стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді місцевого суду у відставці, зокрема, наявності підстав для здійснення такого перерахунку, у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на перше січня 2026 року.
Отже, відмінність спірних правовідносин та фактичних обставин у справі № 240/9028/24 та у справі, що розглядається, виключає можливість застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у її постанові від 24 квітня 2025 року у зазначеній справі, під час розгляду цього спору, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, застосувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в зазначеній постанові, без оцінки її релевантної до встановлених обставин цієї справи, дійшов помилкового висновку щодо правомірності відмови у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.
Крім того, постановою від 12 вересня 2025 року № 19 Пленум Верховного Суду, керуючись статтею 150 Конституції України, статтями 7, 50- 52 Закону України "Про Конституційний Суд України", пунктом 5 частини другої статті 36, пунктом 5 частини другої статті 46 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", постановив звернутися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу п`ятого частини першої статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2025 рік", яким встановлено розмір прожиткового мінімуму 2102 гривні для цілей визначення посадового окладу судді.
Звертаючись до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу п`ятого частини першої статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2025 рік", яким встановлено розмір прожиткового мінімуму 2102 гривні, для цілей визначення посадового окладу судді Пленум Верховного Суду виходив з того, що наявні підстави стверджувати, що суддівська винагорода (та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці) відповідно до Конституції і законів України, міжнародних актів є складовими статусу судді; є гарантією здійснення судочинства незалежним, неупередженим, безстороннім і справедливим судом; поширюється на усіх суддів; такі гарантії є однаковими і не залежать від жодних умов (віку, стажу, посади, юрисдикції суду тощо). Тобто матеріальне забезпечення суддів (суддів у відставці) захищено від зменшення або скасування.
Гарантії незалежності суддів (в частині матеріального забезпечення) повинні бути забезпечені не як матеріальне забезпечення людини, а як особи, що займає посаду судді і здійснює судочинство та є представником судової влади, і при цьому має гарантію такого забезпечення незалежно від впливу як інших складових державної влади, так і інших представників судової влади (голови суду, інших суддів, органів, що відповідають за формування судової влади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо).
Приймаючи Закон України "Про Державний бюджет на 2024 рік" та Закон України "Про Державний бюджет на 2025 рік" в частині, що визначає прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 грн, законодавець фактично встановив інший (менший) розмір винагороди судді, тим самим звузив гарантії незалежності суддів, що суперечить приписам частини першої статті 126 Конституції України.
При цьому, суд враховує, що колегія суддів Верховного Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2026 у справі № 200/2309/25 вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2025 року у справі № 520/32171/24, у якій викладено правовий висновок про те, що для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та, відповідно, що з 01 січня 2024 року не відбулась зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а отже відсутні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачці як судді у відставці та сформувати такий:
у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 1 січня, а також зумовленим цим зростанням розміру суддівської винагороди, розрахунок якої здійснюється на основі прожиткового мінімуму, у суддів у відставці виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання;
для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік та, відповідно, у разі його збільшення порівняно з попереднім роком з 01 січня наявні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
В Україні завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” та КАС України, інших процесуальних кодексів покладається на Верховний Суд.
Принцип єдності судової практики не має абсолютного характеру, оскільки процесуальним законодавством Велика Палата Верховного Суду, об`єднані палати, палати касаційних судів Верховного Суду наділені виключними повноваженнями у встановленому порядку відступати від раніше сформованої правової позиції з огляду на те, що в протилежному випадку це означало б неможливість виправлення судом своєї власної передчасної або “застарілої” позиції, викликаної, наприклад, нечіткістю закону (невідповідності критерію “якість закону”), що призвело до неоднакового тлумачення норм права, або виключало б можливість динамічного розвитку суспільних правовідносин та права; за певних обставин відступ від попередніх правових позицій суду касаційної інстанції узгоджується із уже усталеним виробленим у праві цивілізаційним підходом, згідно з яким “truth or stability - truth is preferable” (при конкуренції між правдивим (правильний, справедливим) і стабільним пріоритет варто віддавати першому).
Тобто, принцип єдності судової практики не є абсолютним, оскільки в протилежному випадку це означало б неможливість виправити судом свою позицію або виключало б можливість динамічного розвитку права та суспільних правовідносин.
Зокрема, у системі загального права допускається скасування попередніх прецедентів і вважається, що прецеденту можна не слідувати, якщо: його можливо відрізнити з огляду на зміну відносин у суспільстві з моменту його прийняття чи якщо змінилися відповідні правові принципи; він був вирішений per incuriam, тобто якщо при його прийнятті з певних причин не були застосовані належні приписи законодавства чи прецеденти або вони були невірно витлумачені; у разі визнання його неправильним і таким, що підлягає скасуванню, або якщо на практиці він не діє.
У даному контексті також важливо зазначити, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.
З урахування вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено 1064,92 грн судового збору.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Херсонського апеляційного суду за рахунок бюджетних асигнувань Херсонського апеляційного суду на користь позивача судового збору у розмірі 1064,92 грн.
У позові позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 12500 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду:
- договір про надання правничої допомоги від 01.04.2024 року;
- квитанцію про сплату позивачем за адвокатські послуги 10000,00 грн;
- акт від 29.01.2026 року виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 18.01.2024 року.
Отже, матеріалами справи підтверджується надання правової допомоги позивачу адвокатом Кияшко О.О.
Відповідно до ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05.07.2012 № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 2019 року 15 лютого 2019 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. 
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові Верховного Суду від 03.08.2021 у справі №480/3172/20.
Таким чином, на підставі вищенаведеного, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, значення справи для позивача, предмет позову та обсяг задоволених позовних вимог, те, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження у порядку статті 262 КАС України, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню.
Відтак, суд вважає заяву представника позивача частково обґрунтованим та що її необхідно задовольнити в частині стягнення з Херсонського апеляційного суду за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Херсонського апеляційного суду, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Херсонського апеляційного суду щодо невиготовлення та ненаправлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на підставі заяви судді у відставці довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 станом на 01 січня 2026 року виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" - 3328 гривень, регіонального коефіцієнту -1.1, надбавка за вислугу років: -70%.
Зобов`язати Херсонський апеляційний суд виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Херсонського апеляційного суду ОСОБА_1 із зазначенням розміру суддівської винагороди судді виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01 січня 2026 року в розмірі 3328 гривень, регіонального коефіцієнту -1.1, надбавка за вислугу років: -70%.
Стягнути з Херсонського апеляційного суду за рахунок бюджетних асигнувань Херсонського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,92 грн.
Стягнути з Херсонського апеляційного суду за рахунок бюджетних асигнувань Херсонського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач – Херсонський апеляційний суд (вул. 295 Стрілецької дівізії,1-а, м. Херсон, 73000, код ЄДРПОУ 42261148).
Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057).

Суддя O.A. Вовченко