УХВАЛА

19 травня 2026 року 
м. Київ
справа №990/177/26
адміністративне провадження № П/990/177/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М.,
суддів: Білак М.В.,  Мацедонської В.Е.,  Соколова В.М.,  Уханенка С.А., 
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
13 травня 2026 року до Верховного Суду, як суду першої інстанції, надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя з вимогами: 
- визнати протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя, яка полягає у неналежному виконанні покладених на неї законом повноважень у сфері дисциплінарної відповідальності суддів, а саме у формальному залишенні без розгляду та поверненні скарг ОСОБА_1 , подані ним особисто та через свого представника адвоката Білінського Б.П. відносно судді Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В. від 07 травня 2024 року, відносно судді Єсауленко М.В. від 31 травня 2024 року, відносно судді Голосіївського районного суду міста Києва Токмана Ю.Ф. від 01 липня 2024 року, від 12 травня 2025 року та від 11 серпня 2025 року, відносно судді Києво-Святошинського районного суду міста Києва Перекупки Г.А. від 21 листопада 2025 року, відносно суддів Київського апеляційного суду Шроль В.Р., Миколюк О.В., Ковальської В.Р. від 22 вересня 2025 року, відносно суддів Верховного Суду Марчук Н.О., Макаровець А.М., Маринич В.К. від 10 червня 2025 року, відносно суддів Верховного Суду Марчук Н.О., Макаровець А.М., Маринич В.К., Марчук О.П., Анісімова Г.М., Антонюк Г.М., Білик Н.В., Король В.В., Луганського Ю.М., Наставного В.В. від 19 червня 2025 року, відносно суддів Голосіївського районного суду міста Києва Токмана Ю.Ф., Бойко О.В., Вдовиченко О.О. Первушиної О.С. від 17 жовтня 2025 року;
- зобов`язати Вищу раду правосуддя повторно вирішити питання про відкриття дисциплінарного провадження за скаргами ОСОБА_1 , подані ним особисто та через свого представника адвоката Білінського Б.П. відносно судді Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В. від 07 травня 2024 року, відносно судді Єсауленко М.В. від 31 травня 2024 року, відносно судді Голосіївського районного суду міста Києва Токмана Ю.Ф. від 01 липня 2024 року, від 12 травня 2025 року та від 11 серпня 2025 року, відносно судді Києво-Святошинського районного суду міста Києва Перекупки Г.А. від 21 листопада 2025 року, відносно суддів Київського апеляційного суду Шроль В.Р., Миколюк О.В., Ковальської В.Р. від 22 вересня 2025 року, відносно суддів Верховного Суду Марчук Н.О., Макаровець А.М., Маринич В.К. від 10 червня 2025 року, відносно суддів Верховного Суду Марчук Н. О., Макаровець А.М., Маринич В.К., Марчук О.П., Анісімова Г.М., Антонюк Г.М., Білик Н.В., Король В.В., Луганського Ю.М., Наставного В.В. від 19 червня 2025 року, відносно суддів Голосіївського районного суду міста Києва Токмана Ю.Ф., Бойко О.В., Вдовиченко О.О., Первушиної О.С. від 17 жовтня 2025 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що суддя у відставці ОСОБА_1 особисто та через свого представника адвоката Білінського Б.П. звернувся до Вищої ради правосуддя з дисциплінарними скаргами відносно судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2 від 07 травня 2024 року, відносно судді Єсауленко М.В. від 31 травня 2024 року, відносно судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_3 від 01 липня 2024 року, від 12 травня 2025 року та від 11 серпня 2025 року, відносно судді Києво-Святошинського районного суду міста Києва Перекупки Г.А. від 21 листопада 2025 року, відносно суддів Київського апеляційного суду Шроль В.Р., Миколюк О. В., Ковальської В. Р. від 22 вересня 2025 року, відносно суддів Верховного Суду ОСОБА_4 , Макаровець А.М., Маринич В.К. від 10 червня 2025 року, відносно суддів Верховного Суду ОСОБА_4 , Макаровець А.М., Маринич В.К., Марчук О.П., Анісімова Г.М., Антонюк Г.М., Білик Н.В., Король В.В., Луганського Ю.М., Наставного В.В. від 19 червня 2025 року, відносно суддів Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_3 , Бойко О.В., Вдовиченко О.О. ОСОБА_5 від 17 жовтня 2025 року. Проте Вища рада правосуддя ухвалою дисциплінарного інспектора від 14 січня 2026 року та ухвалою Другої дисциплінарної палати від 01 квітня 2026 року залишила дисциплінарні скарги без розгляду та повернула їх, фактично відмовившись здійснювати дисциплінарну перевірку. Таким чином, позивач стверджує, що предметом цього спору є законність відмови Вищої ради правосуддя у розгляді дисциплінарних скарг та її ухилення від реалізації владних повноважень.
На переконання позивача, Вища рада правосуддя фактично підмінила обов`язок надати належну правову оцінку доводам скаржника загальним і формальним твердженням про те, що такі доводи нібито виражають лише незгоду із судовими рішеннями. 
Позивачем зазначено, що оскаржувані ухвали є внутрішньо суперечливими, оскільки Вища рада правосуддя спочатку визнає, що скарги містять доводи про істотні процесуальні порушення, але потім без належного мотивування залишає ці доводи без належної дисциплінарної оцінки.
Також у позовній заяві вказано, що із тексту оскаржуваних ухвал вбачається, що Вища рада правосуддя фактично об`єднала різні дисциплінарні скарги, подані у різні дати, щодо різних суддів, різних процесуальних епізодів і різних правових підстав, в один загальний висновок про залишення без розгляду та повернення. При цьому Вища рада правосуддя не розмежувала, які саме доводи були залишені без розгляду у зв`язку зі звільненням судді або припиненням повноважень, які - у зв`язку з нібито незгодою із судовими рішеннями, а які - взагалі не отримали жодної змістовної відповіді.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Мельник-Томенко Ж.М., суддів Білак М.В., Мацедонської В.Е., Соколова В.М., Уханенка С.А.
Ураховуючи, що суддю Уханенка С.А. 18 травня 2026 року направлено для участі у заході (наказ від 14 травня 2026 року №1619/0/6-26), питання щодо розгляду матеріалів позовної заяви вирішується після повернення судді із заходу.
Перевіряючи наявність підстав для відкриття провадження у справі, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (пункт 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Частиною десятою статті 131 Конституції України передбачено, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення, зокрема, розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів.
Пунктом 3 частини першої цієї статті встановлено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
Повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, Законом України "Про Вищу раду правосуддя" та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
За правилами частини першої статті 107 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа. Вимоги до форми і змісту дисциплінарної скарги встановлені частиною другою цієї ж статті.
Відповідно до статті 108 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.
Відповідно до статті 42 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" дисциплінарне провадження розпочинається після отримання Вищою радою правосуддя скарги щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", або за ініціативою Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.
Дисциплінарне провадження включає: 1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи; 2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності; 3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
У першочерговому (пріоритетному) порядку здійснюються дисциплінарні провадження: 1) розпочаті на підставі звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 2) розпочаті стосовно судді, стосовно якого ВРП розглядається питання про переведення його з одного суду до іншого за результатами конкурсу.
Частиною першою статті 43 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" передбачено, що дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя - доповідач):
1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону;
2) за наявності підстав, визначених пунктами 1, 4 і 5 частини першої статті 44 цього Закону, - залишає без розгляду та повертає дисциплінарну скаргу скаржнику;
3) за наявності підстав, визначених пунктами 2, 3 і 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи;
4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи.
Висновок дисциплінарного інспектора ВРП - доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати (частина друга статті 43 Закону України "Про Вищу раду правосуддя").
Відповідно до статті 44 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо: 1) дисциплінарна скарга подана з порушенням порядку, визначеного Законом України "Про судоустрій і статус суддів"; 2) дисциплінарна скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді; 3) дисциплінарна скарга не містить посилання на фактичні дані (свідчення, докази) щодо дисциплінарного проступку судді; 4) дисциплінарна скарга містить виражені у непристойній формі висловлювання або висловлювання, що принижують честь і гідність будь-якої особи; 5) у дисциплінарній скарзі порушується питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, звільненого з посади або повноваження якого припинені; 6) дисциплінарна скарга ґрунтується лише на доводах, що можуть бути перевірені виключно судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.
При розгляді питання про наявність підстав для повернення дисциплінарної скарги не оцінюються достовірність відомостей про ознаки дисциплінарного проступку у поведінці судді, докази його вчинення (частина третя статті 44 Закону України "Про Вищу раду правосуддя").
Рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає (частина четверта статті 44 Закону України "Про Вищу раду правосуддя").
Саме ця норма є визначальною для оцінки правовідносин у цій справі, адже містить імперативний і безумовний припис щодо неможливості оскарження рішення про повернення дисциплінарної скарги будь-яким з учасників дисциплінарного провадження, в тому числі й скаржником. У той же час таке імперативне визначення не є перешкодою для скаржника повторно звернутися до Вищої ради правосуддя із скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, яка відповідатиме вимогам до форми та змісту дисциплінарної скарги.
ОСОБА_1 , реалізуючи своє право, звернувся до Вищої ради правосуддя зі скаргою стосовно рішень дій суддів Верховного Суду ОСОБА_4 , Макаровець Алли Миколаївни, Маринича В`ячеслава Карповича, Марчука Олександра Петровича, Анісімова Германа Миколайовича, Антонюк Наталії Олегівни, Білик Наталії Володимирівни, Короля Володимира Володимировича, Луганського Юрія Миколайовича, Наставного Вячеслава Володимировича та суддів Київського апеляційного суду Шроля Валентина Ростиславовича, Миколюка Олександра Володимировича, Ковальської Віри Володимирівни, які, з позиції позивача, вчинили дисциплінарний проступок.
14 січня 2026 року Дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя Ільницький Олег Володимирович виніс ухвалу про залишення без розгляду дисциплінарні скарги адвоката Білінського Богдана Петровича, який діє інтересах ОСОБА_1 , в частині стосовно суддів Київського апеляційного суду Миколюка Олександра Володимировича, Ковальської Віри Володимирівни та судді Верховного суду Маринича В`ячеслава Карповича. Також у резолютивній частині ухвали зазначено, що вона оскарженню не підлягає.
Також ОСОБА_1 , реалізуючи своє право, звернувся до Вищої ради правосуддя зі скаргою стосовно суддів Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко Оксани Валеріївни, Єсауленко Марини Володимирівни, Токмана Юрія Федоровича, Бойка Олександра Васильовича, Вдовиченко Ольги Олександрівни, Первушиної Олени Сергіївни, судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Перекупки Ганни Анатоліївни, в частині судді Київського апеляційного суду Шроля Валентина Ростиславовича, в частині суддів Верховного Суду Марчук Наталії Олегівни, Макаровець Алли Миколаївни, Марчука Олександра Петровича, Анісімова Германа Миколайовича, Антонюк Наталії Олегівни, Білик Наталії Володимирівни, Короля Володимира Володимировича, Луганського Юрія Миколайовича, Наставного Вячеслава Володимировича під час розгляду та вирішення справ №№ 755/18777/20, 755/16241/21, 757/16862/22, які, з позиції позивача, вчинили дисциплінарний проступок.
За результатами попередньої перевірки скарги дисциплінарний інспектор Вищої ради правосуддя Ільницький О.В. склав висновок з пропозицією залишити без розгляду скарги та повернути скаржнику.
01 квітня 2026 року Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя винесла ухвалу про залишення без розгляду та повернення означених дисциплінарних скарг скаржникам, оскільки ці скарги не містять відомостей та про ознаки дисциплінарного проступку судді та посилання на фактичні дані (свідчення, докази) щодо дисциплінарного проступку суддів, а частина доводів дисциплінарних скарг зводяться до заперечення законності і обґрунтованості ухвалених суддею процесуальних рішень під час розгляду справи, що можуть бути перевірені виключно судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом. Також у резолютивній частині ухвали зазначено, що вона оскарженню не підлягає.
Протиправне, як стверджує позивач, рішення про залишення його дисциплінарних скарг без розгляду та повернення, спонукало його звернутися до суду з цим позовом.
З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2025 року у справі № 990/11/25 зазначила, що позивач, хоч і наділений правом подати скаргу на дії судді та ініціювати в такий спосіб дисциплінарне провадження, але не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв`язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді під час виконання посадових обов`язків має право лише ВРП, рішення якої щодо притягнення чи відмови у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, а не для скаржника. Тому правом на оскарження дій/рішень ВРП, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом.
Також Велика Палата Верховного Суду у справі № 990/11/25 погодилася з висновками Верховного Суду про те, що заявлений предмет спору, в якому фактично оскаржується рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, є видом правовідносин, в яких особа, яка не згідна з рішенням дисциплінарного органу Вищої ради правосуддя про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно судді (-ів), за спеціальним законом не може оскаржити таке рішення, бо знову-таки за законом таке рішення з боку скаржника (не судді) не підлягає оскарженню до компетентного органу. Якщо не підлягає оскарженню означене рішення дисциплінарного органу Вищої ради правосуддя, то нема причин поширювати адміністративний судовий контроль на їхній перегляд. Своєю чергою це дає привід вважати, що законних підстав для відкриття провадження у справі в частині оскарження цього рішення нема.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач звернувся з цим позовом, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі, а тому у його відкритті слід відмовити з огляду на положення пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
Так, поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Отже, оскільки розгляд таких спорів до Вищої ради правосуддя перебуває поза межами юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачу до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.
Також Верховний Суд звертає увагу, зокрема, на те, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" (заяви № 17160/06 та № 35548/06), пункт 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" (заява № 377/02).
Керуючись статтями 22, 170, 248, 266, 294 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
М.В. Білак 
 В.Е. Мацедонська 
 В.М. Соколов 
 С.А. Уханенко ,
Судді Верховного Суду