Справа № 204/402/26
Провадження № 2/643/4381/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2026   

07 липня 2026 року місто Харків
Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Сугачової О.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Дончака Дмитра Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и в:
Позивачка ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Дончака Д.М. звернулася в суд із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович, якою просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 933 вчинений 19.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Ларисою Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованості в сумі 29 062,36 грн. Судові витрати просить стягнути з відповідача на користь позивачки. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаганом О.А. 20.01.2022 відкрито виконавче провадження ВП 68238119 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Паріс» заборгованості в розмірі 29 062,36 грн. Провадження було відкрите на підставі виконавчого напису № 933, вчиненого 19.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. Позивачка ОСОБА_1 із цим категорично не погоджується та вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусом, і не підлягає виконанню. Як свідчить виконавчий напис, його вчинено на підставі кредитного договору № 0039108 від 03.09.2019, укладеного між АТ «РВС БАНК» та ОСОБА_1 . Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Позивачка ОСОБА_1 жодного разу не отримувала від стягувача вимогу про сплату боргу. Не отримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги стягувача. Отже, виконавчий напис був вчинений нотаріусом за відсутності всіх необхідних документів, передбачених як Законом України «Про нотаріат» та постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, зокрема за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та доказів направлення боржнику повідомлення про наявність заборгованості. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 19.11.2021, в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Відтак, зазначений виконавчий напис, на думку сторони позивачки, не підлягає виконанню, оскільки на час вчинення виконавчого напису, нотаріус керувався незаконним та нечинним нормативним актом, нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача. Нотаріус зазначені обставини не перевірив і незаконно вчинив виконавчий напис, у зв`язку з чим виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. 
Справу визначено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України. 
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позовних вимог, не надіслано, зустрічну позовну заяву не пред`явлено.
Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Треті особи не надали пояснення на позовну заяву.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 03.09.2019 між ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» укладено Кредитний договір № 0039108. 
29.07.2021 між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» укладено Договір відступлення прав вимоги № 29072021/1, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ПАРІС» від АТ «РВС БАНК» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 0039108 від 03.09.2019.
19.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. вчинено виконавчий напис № 933, про стягнення із про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» заборгованості за Кредитним договором № 0039108 від 03.09.2019 на суму 29 062,36 грн, а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. 
20.01.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А., на підставі виконавчого напису № 933 від 19.11.2021, було відкрито виконавче провадження № 68238119 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ПАРІС» заборгованості за Кредитним договором № 0039108 від 03.09.2019 на суму 29 062,36 грн. 
16.12.2025 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А., на підставі виконавчого напису № 933 від 19.11.2021, звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .
У відповідності до ст. 13, ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними правилами ст. 15, ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.
Згідно із п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Мін`юсті 22.02.2012 за № 282/20595.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів.
Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.
Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд. ІІ порядку).
Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Як передбачено п. 2.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є Кредитний договір № 0039108 від 03.09.2019, укладений між ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК», право вимоги за яким відповідно до Договору відступлення прави вимоги № 29072021/1 від 29.07.2021 перейшло від АТ «РВС БАНК» до ТОВ «ФК «ПАРІС».
Вказаний Кредитний договір укладений у простій письмовій формі. Доказів наявності безспірності вказаної у виконавчому написі заборгованості, суду не надано.
Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. (далі - Постанова).
Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Разом із тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною.
Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Згідно із пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.
Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.
З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29.01.2019.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Станом на час розгляду справи Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» виключено на підставі Постанови КМУ № 480 від 19.04.2022. 
Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Із наведеного вище вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивачки за кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивачки за кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість.
Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 19.11.2021 з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», тому суд дійшов висновку, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню. 
Далі, в п. 3 прохальної частини позовної заяви позивачка просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
Відповідно до матеріалів справи, при зверненні до суду з цією позовною заявою, позивачка судовий збір не сплачувала та заявляла клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судовий збір включено до складу судових витрат. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1 331,20 грн.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн, суд зазначає таке.
За приписами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. 
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.
За приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). 
Нормою ч. 8 ст. 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 у справі № 463/2001/19 де зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано: копію Договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09.07.2025, копію Додатку № 1 до Договору про надання юридичних послуг № 1-28/10/25 від 28.10.2025, копію Додаткової угоди № 1 про внесення змін до Договору № 1-28/10/25 від 28.10.2025 про надання юридичних послуг, копію Акту прийому-передачі наданих послуг № 2 до Договору № 1-28/10/25 від 28.10.2025 про надання юридичних послуг, копію квитанції № 278858340 від 11.01.2026 про сплату послуг за Договором № 1-28/10/25 від 28.10.2025 на суму 4500,00 грн.
З боку відповідача ТОВ «ФК «ПАРІС» клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило. 
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, а саме в сумі 4 500,00 грн.
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в:
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Дончака Дмитра Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 933 вчинений 19.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Ларисою Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованості в сумі 29 062,36 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», ЄДРПОУ 38962392, на користь держави, суму судового збору в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», ЄДРПОУ 38962392, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівського районного суду міста Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Сугачова