Справа № 367/4568/26
Провадження №2-а/367/196/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

04 червня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу № 367/4568/26 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

У С Т А Н О В И В:
В квітні 2026 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративною позовною заявою до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №6913153 від 26 березня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позову позивач вказує, що 26 березня 2026 року поліцейським 1 взводу 1 роти УПП БПП в с. Чайки УПП в Київській області капралом поліції Савіцьким В.О. було прийнято постанову серії ЕНА № 6913153, яким його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за невиконання вимог п. 8.4 (г) ПДР України. Під час винесення вказаної вище постанови поліцейським не було дотримано базових гарантій, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Інкриміноване правопорушення нібито мало місце за конкретними географічними координатами 50.546481, 30.193096 ( м. Буча,Київська область, ТЦ Retail Park Bucha. Аналіз даної ділянки доріг загального користування свідчить про наявність системних недоліків у сфері організації дорожнього руху, що прямо суперечить вимогам ст. 24 Закону України «Про дорожній рух». Встановлений за вказаними координатами знак 4.2 «Рух праворуч» розташований з грубим порушенням нормативних параметрів видимості та геометричного розміщення, визначених ДСТУ 4100:2021. Зокрема, через специфіку ландшафту, наявність сторонніх об`єктів та відсутність дублюючих засобів регулювання (таких як знаки 5.16 «Напрямки руху по смугах» або відповідна дорожня розмітка 1.18), водії позбавлені об`єктивної можливості завчасно ідентифікувати обмеження маневру та безпечно перешикуватися. Системний характер аналогічних правопорушень на цій локації є незаперечним доказом того, що дорожня інфраструктура за координатами 50.546481, 30.193096 спроектована дефектно та вводить учасників дорожнього руху в оману. Згідно з принципом «належного урядування», розробленим у практиці ЄСПЛ, держава в особі балансоутримувача дороги та органів поліції не має права покладати відповідальність на громадянина за наслідки власних помилок у проектуванні транспортної мережі. Оскільки патрульна поліція, усвідомлюючи масовість ігнорування знаку через його погану видимість, не вжила заходів щодо приведення ділянки у відповідність до норм ДСТУ, а лише здійснює фіксацію « порушень», у діях водія відсутня суб`єктивна сторона проступку - вина. Відтак, за вказаними координатами відсутня подія адміністративного правопорушення, що в силу ч. 1 ст. 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття провадження у справі. У контексті даного інциденту, інспектором поліції не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би беззаперечно підтверджував факт порушення вимог наказового знаку 4.2. Суб`єктивні пояснення інспектора, не підкріплені відеозаписом з нагрудної камери (бодікама) або стаціонарного відеорестратора службового автомобіля, є лише процесуальної формою обвинувачення, а не належним доказом вини, у розумінні ст. 251 КУпАП. Більш того, положення ч. 2 ст. 77 КАС України імперативно покладають тягар доказування на суб`єкта владних повноважень. Це зобов`язує відповідача надати суду безперервний відеозапис, на якому зафіксовано: наявність дорожнього знаку 4.2 у зоні видимості водія та його відповідність вимогам ДСТУ 4100; факт здійснення маневру саме транспортним засобом позивача в зоні дії вказаного дорожнього знаку; чітко ідентифікувати державний номер транспортного засобу. Відсутність зазначених матеріалів у справі свідчить про повну недоведеність складу адміністративного правопорушення.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Пеклова І.В. позовні вимоги не визнала та надала відзив на позовну заяв, в якому прохала суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що відповідно до постанови, винесеної поліцейським взводу № 1 роти № 1 БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП капралом поліції Савіцьким В.О., 26 березня 2026 року, Київська область, Бучанський район, АД М-07 Київ - Ковель,30 км. Водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 « Рух праворуч», а саме здійснив рух ліворуч, чим порушив п. 8.4 (ґ) ПДР України, після чого на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» транспортний засіб було зупинено поліцейськими. Вказані обставини підтверджуються наявним відеозаписом з реєстратора встановленого в службовому автомобілі патрульного, а саме: файл document_5407091498967668335, на якому вбачається вищезазначений транспортний засіб, який здійснює рух ліворуч, тим самим не виконуючи вимогу дорожнього знаку 4.2 « Рух праворуч». Також, сам позивач доданими знімками до позовної заяви підтверджує, що дорожній знак 4.2 встановлено на видному місці, а також видно дорожню розмітку, де чітко показано рух на право, а не на ліво, як поїхав позивач. А також, з відкритих джерел в мережі інтернет на платформі Тік ток є відео IMG_0666( долучається до суду) ІНФОРМАЦІЯ_1 на якому також чітко вбачається дорожній знак 4.2 з місця вчиненого адміністративного правопорушення та позивач сам підтверджує свою не уважність щодо розміщення дорожнього знаку, а також на цьому ж відео на 02 хвилині 33 секунди, на думку відповідача, є неповага до усього Ірпінського міського суду Київської області, а саме мовою оригінала: «велкам в наш музей воскових фігур - Ірпінський міський суд». Врахувавши ст. 222 КУпАП, ст. 278 КУпАП, що до його компетенції належить розгляд адміністративної справи за порушення правил дорожнього руху, з`ясувавши всі обставини, які підлягають з`ясуванню під час розгляду адміністративної справи (ст. 280 КУпАП), оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), додержуючись вимог ст. 258 КУпАП, наказу 1395 від 07.11.2015 року « Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснивши права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ст.ст. 268,287-289,307-308 КУпАП, інспектор виніс відносно ОСОБА_1 постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд зазначає таке.
За приписами частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).
Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 8.1 Розділу 8 ПДР визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (п.п.1, 2 п.8.2-1 Розділу 8 ПДР).
Відповідно до п.8.4 Розділу 8 ПДР дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: а) попереджувальні знаки; б) знаки пріоритету; в) заборонні знаки; г) наказові знаки; ґ) інформаційно-вказівні знаки. д) знаки сервісу; е) таблички до дорожніх знаків.
За приписами Розділу 33 ПДР України дорожні знаки - це засоби організації дорожнього руху, які представляють собою стандартизовані графічні малюнки, що передають певні повідомлення учасникам дорожнього руху.
Відповідно до п. 8.4 ґ Розділу 8 Правил дорожнього руху група інформаційно-вказівних знаків запроваджує або скасовує певний режим руху, а також інформує учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
Зокрема, відповідно до Розділу 33 ПДР дорожній знак 4.2 «Рух праворуч». Наказує рухатися тільки праворуч.
Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: в тому числі передбачені частиною першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП.
Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 вказаного закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до статті 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як вбачається з матеріалів справи, вони не містять доказів, які підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 26 березня 2026 року на 30 км. АД М-07 Київ - Ковель ( Київська область, Бучанський район), адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
На підтвердження факту вчинення позивачкою правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, представником відповідача надано компакт-диск з відеозаписами події з відеореєстратора патрульного автомобіля та бодікамери поліцейського.
Зазначений вище відеозапис не містить доказів того, що ОСОБА_1 не виконав вимоги дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Суд погоджується з тим, що з відеозаписів вбачається наявність знаку "Рух праворуч" з одного із виїздів, при цьому будь - якими доказами не доведено що саме з цього виїзду повернув ліворуч ОСОБА_1 , оскільки поруч з цим знаком є ще один виїзд на дорогу, який не має заборони повертати ліворуч. 
За таких обставин, оскаржувана у цій справі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.
Як визначено п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.
Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Незважаючи на те, що згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами по справі є поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речові докази, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у вищезазначеній постанові не зазначено будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не наведено оцінки доказів.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи із положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.
Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги обов`язок відповідача, як суб`єкта владних повноважень, щодо доказування правомірності свого рішення, принцип закріплений в Конституції України про необхідність доведення вини особи належними доказами, а не припущеннями та принципу, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягають задоволенню, шляхом скасування постанови та закриття провадження по справі.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного та керуючись статтями 210-1 КУпАП, 73-77, 90, 205, 241-246, 251, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності  задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6913153 від 26 березня 2026 року, винесену поліцейським 1 взводу 1 роти УПП БПП в с. Чайки УПП в Київській області капралом поліції Савіцьким В.О. відносно ОСОБА_1 , згідно якої останнього визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок №3, ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.П. Одарюк