Справа № 643/23219/25
Провадження № 2/643/2955/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Олійника О.О.,
за участі секретаря судового засідання - Новакової Т.С.,
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Черних І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про встановлення факту постійного не проживання та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить встановити факт постійного не проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за місцем відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обгрунтований таким. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_4 . 
Після нього відкрилася спадщина у вигляді частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка звернулася до приватного нотаріуса із метою вступу у спадщину та отримання свідоцтва про право на спадщину, бо вона в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, бо на момент смерті її батька постійно проживала із ним за вищевказаною адресою.
Третя особа - ОСОБА_3 - це мати позивачки, дружина померлого ОСОБА_4 , яка також є спадкоємицею першої черги.
Відповідачка - ОСОБА_2 - є дочкою померлого ОСОБА_4 , та є рідною сестрою позивачки, та вона також є спадкоємницею першої черги після смерті нашого батька.
Разом із тим, відповідачка не прийняла спадщину після свого батька, бо вона хоч і була зареєстрована за вищевказаною адресою, проте вона із 1994 року не проживає в Україні, позаяк ще у 1994 році виїхала до Італії на постійне місце проживання, де і зараз проживає. 
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 01.01.2026 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 
За клопотанням представника позивача: 
Витребувано від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Федоренко Марини Володимирівни належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Витребувано від Державної прикордонної служби інформацію про те, коли ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перетинала державний кордон України в будь-якому пункті пропуску в період часу з 1993 року по теперішній час, та чи перетинала вона державний кордон України в зворотному напрямку на територію України за цей період часу. Якщо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України перетинала державний кордон, прошу повідомити коли саме та через який пункт пропуску (із вказівкою усіх перетинів у запитуваний період). Зобов`язано витребувані докази надати суду у строк до 27 березня 2026 року.
30 січня 2026 року від третьої особи ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких остання просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, справу розглянути за її відсутністю.
02 березня 2026 року на адресу суду від Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України надійшов надійшла інформація, згідно якої убачається, що межах повноважень, наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України, та відповідно до пунктів 12, 15 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі - База даних), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655 (далі-Положення), відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 08.11.2017 по 02.03.2026 (станом на 08:30) в Базі даних не виявлено. Відповідно до пункту 17 Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в?їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення. Зберігання в Базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017, оскільки до набрання чинності Положення, інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігалася у Базі даних протягом 5 років, в порядку визначеному наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 № 472.
03 березня 2026 року на адресу суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Федоренко Марини Володимирівни надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , 1937 року народження.
У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги та надав відповідні пояснення. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надавала. 
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності відповідача та постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Третя особа у судове засідання також не з`явилась, на адресу суду надала пояснення, в яких просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, справу розглянути за її відсутністю.
Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов такого висновку. 
Позивачка звертаючись до суду з позовом про встановлення факту постійного непроживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, посилалась на те, що вона, як спадкоємець за законом першої черги після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , бажаючи прийняти спадщину на все майно, до нотаріуса перед зверненням до суду не звернулась. 
Відповідно до ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. 
Відповідно до ч. 1, 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України с падкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, склад спадкового майна, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести своє право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважаючи себе єдиним спадкоємцем першої черги після смерті останнього, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку. 
Третя особа ОСОБА_3 звернулася із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки ОСОБА_1 , про що свідчать матеріали спадкової справи. 
Натомість, за матеріалами спадкової справи, інформації щодо звернень позивачки та відповідачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини відсутні. 
Позивачка вважає, що існують перешкоди в оформленні її спадкових справ у нотаріальному порядку на все спадкове майно після смерті батька, про що свідчить факт реєстрації відповідачки за адресою померлого батька ОСОБА_4 , натомість відповідачка там не мешкала за наявними у матеріалах справи доказами, зокрема у 1994 році виїхала до Італії на постійне місце проживання та не поверталась до України, а тому спадщину не прийняла за існуючої практикою Верховного суду. 
Разом з тим, закон визначає способи захисту цивільного права.
Орієнтовний перелік судових способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року, у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.
Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.
Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.
Предметом позову ОСОБА_1 визначила вимогу про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 із спадкодавцем на час відкриття спадщини та неприйняття відповідачем спадщини після смерті батька.
Отже, предметом заявлених вимог є встановлення факту, що має юридичне значення, з метою належного оформлення ОСОБА_1 спадщини після смерті батька.
Однак, виходячи зі змісту позовних вимог, позивачка фактично намагається довести те, що лише вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька.
Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі позовні вимоги про встановлення факту не проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, не відповідають належному способу захисту.
Верховний Суд звертає увагу на те, що ефективним способом захисту прав позивачки є визнання права власності на спадкове майно, однак таких вимог остання не заявляла. За таких обставин відсутні підстави для застосування обраного позивачкою способу захисту, оскільки він не відновлює будь-яких порушених прав та інтересів позивачки і не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 та від 02 квітня 2025 року у справі № 751/344/23.
Факти, про які позивач просить ухвалити рішення у цій справі щодо постійного непроживання відповідача із спадкодавцем та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, підлягають встановленню при розгляді позову про визнання права власності на спадщину.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18).
За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 263-267, 279 280-283 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про встановлення факту постійного не проживання та визнання особи такою, що не прийняла спадщину - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , код НОМЕР_2 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Суддя - О.О. Олійник