КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/3063/2026 
Справа № 753/2281/26 
Головуючий в суді І інстанції Кулик С.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 червня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Кашперської Т.Ц., за участі секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Тирана Олександра Вікторовича на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

в с т а н о в и в :

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2026 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 665,60 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 17 січня 2026 року о 21:36 в м. Київ, Дніпровська набережна 20 керував автомобілем Porsche Cayenne д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці за допомогою алкотестеру Drager та у лікаря нарколога відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Тиран О.В., не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу 18 травня 2026 року через систему «Електронний суд», просив скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2026 року та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що постанова винесена з порушенням норм як процесуального адміністративного закону, так і з неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суд неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, чим безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Наводив зміст ст. 245, 280, п. 2 ч. 1 ст. 278, ст. 251 КУпАП, вказував, що викладені у протоколі ЕПР1 № 569222 від 17 січня 2026 року обставини залишають місце «розумному сумніву», що випливає із сукупності ознак та неспростованих достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених презумпцій вини ОСОБА_1 доказів.
Зазначав, що в ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави, з яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, однак у справі відсутнє документальне підтвердження правомірності зупинки транспортного засобу, яким начебто керував ОСОБА_1 .
Так, до протоколу ЕПР1 № 569222 від 17 січня 2026 року додано відео з портативного відеореєстратора, яке починається з моменту того, що особа, яка притягається до відповідальності, знаходиться в транспортному засобі, двигун якого вимкнений. Наданий працівниками поліції відеозапис не містить відомостей, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та працівники патрульної поліції зупинили його транспортний засіб під час керування у відповідності до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а тому відсутність доказів керування особою, яка притягається до відповідальності транспортним засобом, виключає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому всьому ОСОБА_1 взагалі не керував транспортним засобом, а лише знаходився в ньому. Насправді в той момент, коли до автомобіля підійшов працівник патрульної поліції, водій відійшов, а ОСОБА_1 пересів на сидіння водія з метою ввікмнути обігрів салону автомобіля. Будь-яких доказів того, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Посилався на положення п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, зазначав, що відеозйомка обстановки та обставин події даного правопорушення поліцейськими велася не з моменту початку виконання службових обов`язків, на відео не зафіксовано рух автомобіля, транспортний засіб перебував на проїжджій частині, відео безперервне, при цьому відеозапис не містить будь-яких даних стосовно фактичних обставин правопорушення, не відтворює подій перед зупинкою автомобіля, саму зупинку, підстав і встановлення процедури огляду на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння, що фактично нівелює належність та допустимість цього відеозапису як доказу винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Зазначав, що порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах (далі - органи поліції), матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (крім правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, ч. 5 розділу 2 якої встановлено вимоги до бланку, на якому складається протокол про адміністративне правопорушення, яким протокол, складений відносно ОСОБА_1 , не відповідає, а відтак не може вважатися доказом у справі.
Наголошував, що однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він у такому стані керував транспортним засобом.
Посилався на непослідовність судової практики судді Дарницького районного суду м. Києва Кулика С.В., який за аналогічних фактичних обставин та однакових недоліків доказів у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - протоколів, застосував різний підхід до оцінки допустимості доказів і наслідків порушення вимог закону, що ставить під сумнів дотримання принципів правової визначеності і рівності перед законом.

В судове засідання ОСОБА_1 та захисник Тиран О.В. не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення судових повісток-повідомлень: ОСОБА_1 - на зазначену в апеляційній скарзі поштову адресу, ОСОБА_2 - до електронного кабінету.
Відповідно до ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Оскільки ОСОБА_1 повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема через свого захисника Тирана О.В., апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у його відсутності та у відсутності його захисника.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 569222 від 17 січня 2026 року, в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала,
- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6527062, згідно якої ОСОБА_1 17 січня 2026 року о 21:36 в м. Київ, Дніпровська Набережна 20 керував транспортним засобом Porsche Cayenne д.н.з. НОМЕР_1 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 прим. КУпАП;
- диском із відеозаписом з бодікамери працівника поліції від 17 січня 2026 року, на якому зафіксовано подію, у зв`язку з якою відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 статті 130 КУпАП, який було переглянуто і досліджено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 569222 від 17 січня 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі у лікаря нарколога, і зазначене підтверджується переглянутим відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, а саме, що працівниками поліції о 21:47 висувалась пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера, на що він відповів: «Я що, п`яний?». Працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відповів «Я сказав, що я хворію, п`ю ліки», та відмовився від проходження огляду. Після цього, працівник поліції, роз`яснивши ОСОБА_1 його обов`язок як водія на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, та запропонував ОСОБА_1 пройти такий огляд у лікаря нарколога, на що ОСОБА_1 також не погодився. Ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що ОСОБА_1 інкримінується саме відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і, як вбачається з відеозапису, останній відмовився як від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager», так і від проходження огляду у лікаря-нарколога.

Суд першої інстанції визнав встановленим, що сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі, що підтверджує порушення ним п. 2.5 ПДР.

Крім того, суд першої інстанції надав належну оцінку запереченням ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, встановивши з дослідженого у судовому засіданні відеозапису, що транспортний засіб Porsche Cayenne д.н.з. НОМЕР_1 знаходився припаркованим на перехресті з увімкненим двигуном, при цьому ОСОБА_1 перебував безпосередньо за кермом автомобіля, під час спілкування з працівниками поліції не заперечував факту керування транспортним засобом, і зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про здійснення останнім фактичного контролю над транспортним засобом, а тому твердження про те, що він не керував автомобілем, судом правомірно розцінено як спосіб уникнення від адміністративної відповідальності.

Також суд першої інстанції врахував, що під час складання вказаних матеріалів відносно останнього було винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом без чинного страхового полісу, яка ОСОБА_1 не оскаржувалась та була виконана.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, якими спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що на відеозаписі зафіксовано, що особа, яка притягається до відповідальності, знаходиться в транспортному засобі, двигун якого вимкнений, а наданий працівниками поліції відеозапис не містить відомостей, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та працівники патрульної поліції зупинили його транспортний засіб під час керування.

Апеляційний суд також враховує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснював, що транспортним засобом керувала дружина, коли остання пішла в магазин, він сів на водійське сидіння та запустив мотор транспортного засобу для того щоб зігрітись, оскільки на вулиці було холодно, транспортним засобом не керував.

В апеляційній скарзі захисником зазначено, що в той момент, коли до автомобіля підійшов працівник патрульної поліції, водій відійшов, а ОСОБА_1 пересів на сидіння водія з метою увімкнути обігрів салону автомобіля.

Водночас, з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що з самого початку запису поруч з ОСОБА_1 на пасажирському сидінні знаходиться особа жіночої статі, яка під час спілкування з працівниками поліції не зазначала, що функції водія виконувались нею, в зв`язку з чим повідомлена захисником версія подій оцінюється апеляційним судом критично.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що відеозйомка обстановки та обставин події даного правопорушення поліцейськими велася не з моменту початку виконання службових обов`язків, на відео не зафіксовано рух автомобіля, транспортний засіб перебував на проїжджій частині, при цьому відеозапис не містить будь-яких даних стосовно фактичних обставин правопорушення, не відтворює подій перед зупинкою автомобіля, саму зупинку, підстав і встановлення процедури огляду на місці зупинки на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд враховує таке.

У пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Дійсно, відеозапис підтверджує, що камера працювала не безперервно. Разом з тим, події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 569222 від 17 січня 2026 року, а саме відмови ОСОБА_1 від проведення в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, зафіксовані на відеозаписі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави, з яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, однак у справі відсутнє документальне підтвердження правомірності зупинки транспортного засобу, яким начебто керував ОСОБА_1 , суд враховує, що в матеріалах справи наявна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6527062, згідно якої ОСОБА_1 17 січня 2026 року о 21:36 в м. Київ, Дніпровська Набережна 20 керував транспортним засобом Porsche Cayenne д.н.з. НОМЕР_1 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 прим. КУпАП.

Крім того, на початку спілкування працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що він зупинився на перехресті, при цьому транспортний засіб Porsche Cayenne д.н.з. НОМЕР_1 оголошено в розшук.

Отже, докази, наявні в матеріалах справи, узгоджуються між собою, у суду першої інстанції не було підстав вважати їх неналежними або недопустимими.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги в частині недотримання уповноваженою особою поліції вимог, які стосуються бланку протоколу про адміністративне правопорушення, враховуючи наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 569222 від 17 січня 2026 року, він містить дату, час, місце його складання, виклад фактичних обставин вчиненого адміністративного правопорушення, зазначення статті та частини статті, за якою ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності. Відтак, вказаний протокол є належним та допустимим, таким, що оформлений відповідно до вимог законодавства.

Крім того, відповідно до статей 23 та 25 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 40 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 серпня 2017 року № 676, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2017 року № 1059/30927, абзацу другого пункту 1 розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, з 01 липня 2024 року в підрозділах поліції запроваджено оформлення протоколу про адміністративне правопорушення в електронній формі з автоматичним присвоєнням йому відповідної серії та номера, який роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, дійсно відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на суперечливу судову практику судді Дарницького районного суду м. Києва Кулика С.В., який за аналогічних фактичних обставин та однакових недоліків доказів у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - протоколів, у справі № 753/11020/24 (постанова від 31 січня 2025 року) застосував різний підхід до оцінки допустимості доказів і наслідків порушення вимог закону, що ставить під сумнів дотримання принципів правової визначеності і рівності перед законом, відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що в даному випадку інша постанова Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/11020/24 від 31 січня 2025 року не є предметом апеляційного перегляду, і її правильність не може оцінюватися під час розгляду даної справи № 753/2281/26.

В будь-якому випадку оцінка судом першої інстанції доказів у іншій справі № 753/11020/24 не спростовує вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, належним чином встановленої судом в межах справи, що переглядається.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.
Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Тирана Олександра Вікторовича залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя Кашперська Т.Ц.