Справа № 354/782/25 
Провадження № 22-ц/4808/453/26 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк О. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,
секретаря   Кузнєцова В.В.,
з участю  представника Назарова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Пономаренка Дениса Юрійовича на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2025 року під головуванням судді Ковалюк О.М. в м. Яремче,
в с т а н о в и в:
В травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 12.03.2025 постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні ДТП, яке мало місце 15.12.2024 о 18:00 год. в с. Поляниця на перехресті вул. Стаїщі та вул. Карпатської Надвірнянського району Івано-Франківської області, внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Toyota RAV4, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Згідно з висновком експерта № 029/25 про проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 09.02.2025 вартість матеріального збитку становить 807 931,28 грн.
Враховуючи той факт, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 не була застрахована, вартість матеріального збитку має бути стягнута з нього безпосередньо.
Просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 807 931,28 грн.
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування вартості матеріального збитку у розмірі 567 385,28 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5674, 11 грн.
В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.
У апеляційній скарзі представник  ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суд, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходить з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування на якій проводився ремонт автомобіля.
Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. 
У такому випадку суд мав з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) та чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. 
Представником відповідача вимагались документи на підтвердження витрат по ремонту автомобіля, однак таких надано не було тому, представником було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, однак ухвалою суду було відмовлено у цьому клопотанні.
Апелянт зазначає, що згідно судової практики правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Що стосується підтверджуючих документів про вартість ремонту автомобіля то позивачем було вказано про те, то ремонт відбувався власними силами, а не на офіційному СТО, тому такі документи у позивача відсутні.
Відповідач не погоджувався з експертизою, проведеною позивачем та сумою матеріального відшкодування, що не було взято до уваги судом першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, суд першої інстанції зіслався на розмір матеріального збитку, згідно висновку експерта за результатами проведення експертного дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу.
Однак, апелянт вважає, що висновок експерта про розмір матеріального збитку, не може братися в якості достовірного доказу та його дійсного розміру і покладатися в основу судового рішення. Оскільки автомобіль як підтвердив сам позивач фактично відремонтований, а розмір збитку про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися відповідними документами станції технічного обслуговування на якій проводився ремонт автомобіля про вартість фактично затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто, як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт.
Тому висновок експерта не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем на відміну від реально здійснених витрат.
Позивачем не надано жодного доказу вартості проведених відновлювальних ремонтів, докази вартості фактично витрачених матеріалів і проведених робіт, акти наданих послуг (виконаних робіт) на вказані у звітах обсяги відновлювальних ремонтів.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Представник ОСОБА_2 адвокат Пономаренко Д.Ю., апеляційну скаргу підтримав з наведених у ній мотивів.
ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час і місце слухання справи. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.
Встановлено, що згідно з постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12.03.2025 у справі № 354/2455/24 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн (а.с. 4-6).
У цій постанові судом досліджено обставини дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, 15.12.2024 о 18:00 год ОСОБА_2 в с. Поляниця на перехресті вул. Стаїші та вул. Карпатської, Надвірнянського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом марки Citroen C5 державний номерний знак НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки Toyota RAV4 державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 , порушивши вимоги п. 13.1 ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Обставини ДТП, вина відповідача та отримання позивачем суми страхового відшкодування у загальному розмірі 240 546 грн сторонами у справі не оспорюються. 
Згідно з копією висновку експерта № 029/25 за результатами проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначенням розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом Ковалем І.М. 09.02.2025, та додатків до нього, вартість матеріального збитку складає 807 931,28 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Toyota RAV4 HYBRID, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 763 531,11 грн, втрата товарної вартості автомобіля складає 45 499,34 грн (а.с. 8-33).
Позивачка є власником транспортного засобу марки Toyota RAV4 HYBRID, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 7).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач відмовився.
Як видно із зарахування 160 000,00 грн на банківську карту ОСОБА_1 як «виплата по справі № 118289, згідно наказу № 3.16770 від 26.05.2025, т.з. НОМЕР_4 » потерпіла зверталася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування, яке їй було виплачено 28.05.2025.
Також їй було виплачено 29.05.2025 страхове відшкодування згідно договору 370026/4615/0000329 від 19.09.2024 ПрАП «СК «УНІКА» в сумі 80 546 грн.
Таким чином, між сторонами виник спір з приводу стягнення з винуватця ДТП матеріального збитку, заданого пошкодженням транспортного засобу позивачки.
Судом досліджувалися обставини та позовні вимоги щодо недостатності розміру страхового відшкодування.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв?язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що оскільки різниця між отриманими ОСОБА_1 страховим відшкодуванням в загальній сумі 240 546 грн та розміром завданої їй матеріальної шкоди складає 567 385,28 грн, тому позовні вимоги задовольнив частково і стягнув з відповідача на користь позивачки саме таку матеріальну шкоду, заподіяну в результаті ДТП. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду і вважає їх правильними. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки винною особою в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди постановою суду від 12.03.2025 визнано ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом, не застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому право позивачки на відшкодування заподіяної такими діями відповідача матеріальної шкоди є порушеним і підлягає правовому захисту.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Суд першої інстанції не взяв до уваги заперечення відповідача про те, що вартість шкоди не доведена належними доказами, оскільки висновок експерта № 029/25 містить висновки про вартість заподіяної шкоди та підтверджує виконані процедури з оцінки майна. Висновок підписаний експертом, який безпосередньо проводив експертизу майна. Його було проведено відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Мінюсту та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.
Така методика застосовується зокрема із метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ; визначення вартості КТЗ для розв`язання майнових суперечок (п. 1.4. Методики).
Таким чином, при визначенні матеріального збитку завданого позивачці пошкодженням внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, суд першої інстанції взяв до уваги наданий ОСОБА_1 висновок експерта №029/25 за результатами проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 09.02.2025, складений судовим експертом Коваль І.М. на замовлення позивачки, яким визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється у 807 931,28 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Toyota RAV4 HYBRID, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 763 531,11 грн, втрата товарної вартості автомобіля складає 45 499,34 грн.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок експерта у цій справі відповідає вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України, відповідно до якої у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У висновку експерта, який міститься у матеріалах справи, наявні такі дані, тому доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими. 
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Пономаренка Дениса Юрійовича залишити без задоволення.
Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 15 тарвня 2026 року.

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         О.В. Пнівчук           О.О. Томин