ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

24 квітня 2026 року
м. Харків

справа № 624/1123/25
провадження № 22-ц/818/1818/26

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Яцини В.Б., Маміної О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з  ОСОБА_2 аліментів на дитину - ОСОБА_3 в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття,  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2025 року, постановлену суддею Богачовою Т.В., 

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 08.12.2025 року відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Зазначає, що на підтвердження обставин, що її син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з нею за адресою АДРЕСА_1 , а не з боржником, до заяви про видачу судового наказу нею були долучені: - копія довідки від 11.11.2025 № С-566/05-01-07, яка видана начальником Пролісненської селищної військової адміністрації на підставі акту депутата селищної ради від 11.11.2025; копія відповідного Акту про встановлення фактичного місця проживання від 11.11.2025, який складений депутатом Пролісненської селищної ради ЗавгороднімІ.М. в присутності сусідів-свідків; - скріншот з додатку “ДІЯ” довідки переселенця № 6323-5003857706 від 25.10.2025 про фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; - копія довідки від 25.10.2025 № 6323-5003857706 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ( ОСОБА_3 ), яка видана 25.11.2025; скріншот з додатку “ДІЯ” довідки переселенця № 6323-5003857705 від 25.10.2025 про фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_5 за цією ж адресою: АДРЕСА_1 ; - копія довідки від 25.10.2025 № 6323-5003857705 про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи ( ОСОБА_1 ), яка видана 25.11.2025. Крім того, передбачаючи, що боржник ОСОБА_6 буде намагатися додати до суду першої інстанції довідку від 13.11.2025 № 15-39/180 за підписом старости Кегичівської селищної ради, Бесарабівського старостинського округу В. Герасименко про те, що їх син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 , вона додатково долучила довідку від 25.11.2025, яка видана тією ж старостою за номером 15-39/184 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживав за адресою АДРЕСА_2 до листопада 2025 року. Вважає, що підстава, яка була обрана судом для відмови у видачі судового наказу, не відповідає обставинам справи, а її заява від 25.11.2025 повністю відповідає вимогам статті 163 ЦПК України та подана без порушень вимог цієї статті.

Відповідно до частин 1, 2статті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що між батьками наявний спір про право щодо того, хто з них має право на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів, для вирішення якого необхідним є встановлення факту з ким з батьків дійсно проживає дитина та на утриманні кого з батьків перебуває. З наданих батьками дитини пакетів документів дійсність цього факту встановити неможливо.

Роз`яснено заявнику, що відповідно до ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 2 вказаної вище статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Саме безспірність вимог є підставою для видачі судового наказу, в іншому випадку вирішення питання стягнення заборгованості вирішується судом в порядку позовного провадження (загального або спрощеного) з дотриманням принципів змагальності сторін, доведення учасниками справи обставин, що мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

До заяви про видачу судового наказу додаються: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка немає процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка немає права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина п`ята статті 183 СК України).

Аналогічні за змістом положення містяться й у пункті 4 частини першої статті 161 ЦПК України.

Отже, чинне законодавство наділяє правом на стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дитина.

Таким чином, місце проживання дитини є істотною умовою для розгляду заяви про видачу судового наказу, тобто може вплинути на висновок суду про права та обов`язки заявника і боржника.
Вимоги щодо змісту заяви про видачу судового наказу та документів, що додаються до заяви, викладені в статтях 161 і 163 ЦПК України.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Так, матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувачем в обґрунтування вимог заяви надано копію довідки від 11.11.2025 № С-566/05-01-07, яка видана начальником Пролісненської селищної військової адміністрації на підставі акту депутата селищної ради від 11.11.2025 про фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; копію відповідного Акту про встановлення фактичного місця проживання від 11.11.2025, який складений депутатом Пролісненської селищної ради Завгороднім І.М., довідку переселенця № 6323-5003857706 від 25.10.2025 про фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; копію довідки від 25.10.2025 № 6323-5003857706 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ( ОСОБА_3 ), яка видана 25.11.2025; довідкуи переселенця № 6323-5003857705 від 25.10.2025 про фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_5 за цією ж адресою: АДРЕСА_1 ; довідку від 25.10.2025 № 6323-5003857705 про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи ( ОСОБА_1 ), яка видана 25.11.2025, довідку від 25.11.2025, яка видана тією ж старостою за номером 15-39/184 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживав за адресою АДРЕСА_2 до листопада 2025 року.

Заперечуючи проти заяви про видачу судового наказу ОСОБА_2 посилався на довідку від 13.11.2025 № 15-39/180 за підписом старости Кегичівської селищної ради, Бесарабівського старостинського округу В. Герасименко про те, що їх син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 та довідку від 14.11.2025 року № 01-25/246 за підписом директора КЗ «Бесарабівська гімназія» І. Ріпки, про те, що ОСОБА_3 , 12.02.2022 року є вихованцем дошкільного підрозділу КЗ «Бесарабавська гімназія» Кегичівської селищної ради та відвідує заклад в очному (денному форматі), проте надані заявником докази не можуть достовірно підтвердити вказані обставини.

Колегія суддів звертає увагу, що з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 21.11.2025, заявнику ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено. Крім того ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 11.12.2025 заявнику ОСОБА_2 також у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено.

Отже, доводи апеляційної скарги, надані документи на підтвердження вимог заявника та відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень підтверджують, що місце проживання дитини з одним із батьків не є безспірним.

Оскільки до заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини не було додано документи, що безспірно підтверджують проживання дитини з матір`ю, відтак, суд першої інстанції правильно відмовив у видачі судового наказу з підстав пункту 1 частини 1 статті 165 ЦПК України, роз`яснивши заявнику визначені статтею 166 ЦПК України наслідки відмови у видачі судового наказу.

Отже, підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 08 грудня 2025 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий – Н.П. Пилипчук

Судді – О.В. Маміна

В.Б. Яцина