Справа № 401/933/26         
Провадження № 2/401/1296/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2026 р.         м. Світловодськ 

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Макарова Ю.І.,
секретар судового засідання Горбатюк К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Світловодську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2026 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року в розмірі 16 400,00 грн., судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 травня 2021 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4124921, який укладено в електронній формі, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" надало відповідачу споживчий кредит у сумі 5 000,00 грн., строком на 30 днів, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом. Стандартна процентна ставка складає 1,90 % в день, знижена процентна ставка становить 0,95 % в день. Відповідач кредитні кошти отримала, але свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість у розмірі 16 400,00 грн., яка складається з: 5 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 11 400,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
21 січня 2022 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" укладено Договір факторингу № ФК 21-01/22, відповідно до якого ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" передало (відступило) за плату ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" прийняло належні ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року.
07 листопада 2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" укладено Договір факторингу № 07-11/25, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" передало (відступило) за плату ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" права вимоги, а ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" прийняло належні ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року.
З урахуванням принципу розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року в сумі 16 400,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 11 400,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн. (а.с. 2-6)
Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі, розгляд справи призначено на 11 травня 2026 року. (а.с. 70-71)
Розгляд справи, призначений на 11 травня 2026 року, відкладено до 22 червня 2026 року за клопотанням відповідача. (а.с. 77)
15 травня 2026 року відповідачем подано до суду заяву із запереченнями проти позову. Зазначає, що сума боргу є необґрунтованою, оскільки позивачем нараховані надмірні відсотки та штрафні санкції, що значно збільшують суму заборгованості. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю або зменшити суму стягнення. Крім того, просить перевірити законність нарахованих відсотків та штрафних санкцій. (а.с. 80)
22 травня 2026 року представником позивача подано до суду письмові пояснення у справі, згідно яких просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у сумі 5 000,00 грн. строком на 30 днів. Вказує, що умовами договору передбачено стандартну процентну ставку - 1,90 % в день та знижену процентну ставку - 0,95 % в день, а також можливість пролонгації та автопролонгації строку кредитування. У період строку кредитування, а саме з 08 травня 2021 року по 06 червня 2021 року ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" здійснило нарахування у розмірі 47,50 грн. за зниженою процентною ставкою щоденно. Крім того, зазначає, що після закінчення строку кредитування відповідач не повернула кредитні кошти, однак сплатила проценти у розмірі, необхідному для їх погашення, у зв`язку з чим відповідно до умов договору відбулася пролонгація строку користування кредитом за ініціативою споживача. Також вказує, що у подальшому відповідач своїх зобов`язань за договором не виконала, що стало підставою для автопролонгації строку кредиту та подальшого нарахування процентів у порядку, визначеному договором. Зазначає, що розрахунок заборгованості складається із заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитними коштами, які нараховані виключно в межах строку дії кредитного договору. Звертає увагу, що доводи відповідача щодо нарахування позивачем штрафних санкцій є безпідставними, оскільки штраф і пеня позивачем до загального розміру заборгованості не включені. (а.с. 81-87)
Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені, у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 6)
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток "Viber". (а.с. 78)
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 08 травня 2021 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 4124921. Відповідно до п. 1.3 договору, відповідачу надано кредит у сумі 5 000,00 грн., строком на 30 днів (п. 1.4). Стандартна процентна ставка складає 1,90 % в день (п. 1.5.1), знижена процентна ставка становить 0,95 % в день (п. 1.5.2). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою - 24 079,41 % річних; за зниженою ставкою - 2 013,43 % річних (п. 1.7). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою - 7 850,00 грн.; за зниженою ставкою - 6 425,00 грн. (п. 1.8). Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1). Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3 договору (п. 4.1). (а.с. 15-19)
Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4124921 від 08 травня 2021 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. (а.с. 20)
Також, встановлено, що відповідач 08 травня 2021 року підписала паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). (а.с. 21-23)
08 травня 2021 року кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн. перераховані ТОВ "ФК "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ" на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 за допомогою системи EasyPay, що підтверджується довідкою від 22 грудня 2025 року № 18864 та довідкою № 12360/25-Е від 23 грудня 2025 року. (а.с. 28-29, 30-31)
Відповідно до Договору факторингу № ФК 21-01/22 від 21 січня 2022 року, укладеного між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" (Клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" (Фактор), Клієнт відступив Фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі боржників. (а.с. 35-36)
Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № ФК 21-01/22 від 21 січня 2022 року, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" передав, а ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" прийняв Реєстр боржників кількістю 5 802, загальна сума заборгованості складає 32 868 610,84 грн. (а.с. 38)
Із платіжної інструкції № 158 від 21 січня 2022 року встановлено, що ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" сплатило ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" грошові кошти в розмірі 836 599,96 грн. за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № ФК 21-01/22 від 21 січня 2022 року. (а.с. 37)
Згідно з реєстром боржників до Договору факторингу № ФК 21-01/22 від 21 січня 2022 року, ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року в сумі 16 400,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 11 400,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. (а.с. 39)
Відповідно до Договору факторингу № 07-11/25 від 07 листопада 2025 року, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" (Клієнт) та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (Фактор), Клієнт відступив Фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі боржників. (а.с. 40-44)
Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 07-11/25 від 07 листопада 2025 року, ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" передав, а ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" прийняв Реєстр боржників кількістю 8 032, загальна сума заборгованості складає 45 442 989,03 грн. (а.с. 46, 47)
Із платіжної інструкції № 0574640000 від 07 листопада 2025 року встановлено, що ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" сплатило ТОВ "Фінансова компанія "СІТІ ФІНАНС" грошові кошти в розмірі 900 000,00 грн. за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 07-11/25 від 07 листопада 2025 року. (а.с. 45)
Згідно з реєстром боржників до Договору факторингу № 07-11/25 від 07 листопада 2025 року, ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року в сумі 16 400,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 11 400,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. (а.с. 48-50, 51)
Відповідно до розрахунку заборгованості наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року складає 16 400,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 11 400,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. (а.с. 32-34)
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.
Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" - електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 4124921 від 08 травня 2021 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "C912671", тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору про надання грошових коштів у позику.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно з ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "Факторинг Партнерс" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № 4124921 від 08 травня 2021 року, що укладений між первісним кредитором ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 .
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість по тілу кредиту в сумі 5 000,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно із ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У пункті 1.4 договору № 4124921 про надання споживчого кредиту від 08 травня 2021 року, а також у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є Додатком № 1 до вказаного договору, сторони погодили строк кредитування, який становить 30 днів та закінчується 07 червня 2021 року.
Як вбачається з картки обліку договору (розрахунок заборгованості) за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року, яка складена ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", 07 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 здійснила платіж у сумі 1 425,00 грн., які зараховані у рахунок сплати відсотків, нарахованих за період з 08 травня 2021 року по 07 червня 2021 року.
Згідно із розрахунком заборгованості наданим позивачем, заборгованість відповідача за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги складає 11 400,00 грн., які нараховані за період з 08 червня 2021 року по 05 жовтня 2021 року.
Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за межами 30 днів кредитування, що визначено договором, позивач посилався на факт пролонгації та автопролонгації договору.
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору № 4124921 від 08 травня 2021 року, строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3 договору.
Пунктом 4.2 договору сторони домовилися про порядок пролонгації строку кредиту.
Так, згідно із пп. 4.2.1 п. 4.2 договору споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп. 4.2.2 договору.
У пп. 4.2.2, 4.2.3 договору передбачено, що як споживач, так і товариство, для пролонгації строку кредиту має вчинити активні дії, а саме: споживач - направити пропозицію (оферту) товариству щодо продовження строку користування кредитом шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів; товариство - акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредитування (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.
Однак, будь-яких доказів, які підтверджують здійснення ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" активних дій щодо акцептування пропозиції (оферти) відповідача про продовження строку користування кредитом, а саме направлення відповідачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредитування (з зазначенням нової дати повернення) на номер її мобільного телефону та/або адресу її електронної пошти, повідомлені нею товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі, матеріали цивільної справи не містять та позивачем не надані.
Відповідно до п. 4.3.1 договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, у даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Пунктом 6 договору визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів. Так, згідно пункту 6.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів.
Разом з тим, у порядку ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування відповідно до п. 4.1 договору та доказів складання і доведення до відома відповідача оновлених графіків платежів, передбачених умовами договору.
Крім того, позивач не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк, у даному випадку після спливу 30 днів кредитування після його пролонгації за ініціативою споживача, свідчить не про продовження строку договору (автопролонгацію), як це зазначено в п. п. 4.2, 4.3 договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань.
Як наслідок, п. 1.5.1 договору визначено стандартну процентну ставку в розмірі 1,90 % в день у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п. 4.2 договору, та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.3 договору.
Зі змісту вказаних положень договору вбачається, що зазначені проценти договір пов`язує з неповерненням у встановлений договором строк кредитних коштів, а відтак по суті це є санкцією для позичальника.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не заявляв вимоги про стягнення грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Враховуючи споживчий характер правовідносин, суд виходить із того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з фінансовою установою фактично не є рівними.
Отже, суд дійшов висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
За таких обставин, немає підстав для стягнення з відповідача відсотків у сумі 11 400,00 грн., нарахованих за період з 08 червня 2021 року по 05 жовтня 2021 року, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання у повному обсязі щодо сплати заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року в розмірі 5 000,00 грн., що складається з загального залишку заборгованості за тілом кредиту.
Щодо вирішення питання про судові витрати та витрати пов`язані із правничою допомогою, суд виходить з наступного.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положеннями про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру" та ст. 28 "Правил адвокатської етики", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 320/3271/19, від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19 викладено правову позицію, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно із п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (п. п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: Договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року; Прайс-лист АО "Лігал Ассістанс", затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-12/2025 від 01 грудня 2025 року; Заявка на надання юридичної допомоги № 616 від 02 лютого 2026 року; Витяг з Акту № 29 про надання юридичної допомоги від 27 лютого 2026 року. (а.с. 58-61, 62-63, 64, 65)
З урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд дійшов висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 9 000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.
А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме: 5 000,00 грн. х 100/16 400,00 грн. = 30,49 % х 2 662,40 грн./100 = 811,77 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" заборгованість за кредитним договором № 4124921 від 08 травня 2021 року в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп., що складається із загального залишку заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" судовий збір у сумі 811 (вісімсот одинадцять) гривень 77 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відомості про сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс", ЄДРПОУ 42640371, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 26 березня 2015 року Світловодським РС УДМС України в Кіровоградській області, РНОКПП НОМЕР_3 , УНЗР 19840401-14246, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку передбаченому ст. 355 ЦПК України безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Світловодського міськрайонного суду 
Кіровоградської області        Ю.І. Макарова