Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710 	
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

15.05.2026 р. справа №520/3478/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 по 14.10.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 14.10.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо непроведення перерахунку, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , індексації грошового забезпечення за період з 30.03.2018 по 14.10.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , індексації грошового забезпечення за період з 30.03.2018 по 14.10.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за період лютий 2022 року, квітень 2022 року, березень-червень 2023 року, листопад 2023 року, лютий 2024 року, квітень - червень 2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за період лютий 2022 року, квітень 2022 року, березень-червень 2023 року, листопад 2023 року, лютий 2024 року, квітень - червень 2024 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14.10.2024 року по 27.11.2024;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14.10.2024 року по 27.11.2024 у сумі 36 362 (тридцять шість тисяч триста шістдесят дві) грн. 92 коп;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо невидачі ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 14.10.2024 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 видати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 14.10.2024 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 14.10.2024 року, із застосуванням закупівельної вартості такого майна, визначеної станом на 01.01.2024 року відповідно до п. 5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно №178 від 16.03.2016 р;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 14.10.2024 року, з застосуванням закупівельної вартості такого майна, визначеної станом на 01.01.2025 року відповідно до п. 5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно №178 від 16.03.2016 р;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік за 45 діб, за 2023 рік за 15 діб, за 2024 рік за 4 доби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік за 45 діб, за 2023 рік за 15 діб, за 2024 рік за 34 доби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки як учаснику бойових дій за 84 календарних днів за 2019- 2024 роки, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки як учаснику бойових дій 84 календарних днів за 2019-2024 роки, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем при звільненні з військової служби не було проведено з ним повного та належного розрахунку щодо складових грошового забезпечення військовослужбовця за період проходження військової служби, не нараховано та не виплачено індексації грошового забезпечення, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, середнього заробітку за час затримки розрахунку, не видано довідки про вартість речового майна та не нараховано грошової компенсації за неотримане речове майно і грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій з урахуванням складових грошового забезпечення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на правомірність дій військової частини при проведенні з позивачем розрахунків при звільненні з військової служби та на відсутність правових підстав для перерахунку, нарахування та виплати позивачу складових грошового забезпечення в більших розмірах, ніж було здійснено відповідачем. Також, представник відповідача зазначив, що довідку про вартість речового майна було видано позивачу 12.10.2024 під розпис у Книзі реєстрації та руху облікових документів речової служби військової частини НОМЕР_1 , а грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 72 924,48 грн виплачено 27.11.2024.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 з 30.03.2018 року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 299 від 14.10.2024.
Відповідно до довідки № 366 від 14.12.2020 року та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 , виданого 30.09.2019 року, позивач у період з 21.05.2019 по 09.10.2019 брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 299 від 14.10.2024 року позивача, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 жовтня 2024 року № 13-РС, головного сержанта ОСОБА_1 , начальника пожежної обслуги звільнено у запас за підпунктом «г» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 14 жовтня 2024 року з виключенням зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Вищезазначеним наказом командира військової частини НОМЕР_1 встановлено вислугу років у Збройних Силах України станом на 14.10.2024: календарна - 26 років 00 місяців 17 днів, служба у військових формуваннях - 19 років 06 місяців 03 дні, пільгова - 00 років 09 місяців 06 днів, загальна - 26 років 09 місяців 23 дні.
Цим же наказом передбачено виплату позивачу: щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 489% в сумі 7000,59 грн., надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років в сумі 1783,31 грн., індексації - 58,80 грн.; додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у розмірі 30.000 грн. на місяць пропорційно часу за період виконання бойових (спеціальних) завдань за 01.10.2024, 04.10.2024, 08.10.2024 у сумі 3000 грн.; грошової компенсації за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік в сумі 38.287,58 грн., за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік в сумі 12.762,53 грн., за 4 доби невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік в сумі 3.403,34 грн.; грошової компенсації (строком 14 календарних днів на рік) за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки за 84 календарних дні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, в сумі 71.470,14 грн.; одноразової грошової допомоги по звільненню в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 6 календарних років в сумі 76.575,15 грн.; вартості за обмундирування в сумі 74.035,00 грн.; грошової компенсації за піднайом (найм) жилого приміщення за період з 01 по 30 вересня 2024 року в сумі 3.420,00 грн та з 01 по 14 жовтня 2024 року в сумі 1.544,52 грн.
З наявних в матеріалах справи витягів про рух коштів за картковим рахунком позивача вбачається, що Військовою частиною НОМЕР_1 на користь позивача здійснено такі виплати після звільнення: 23.10.2024 - 8.865,00 грн.; 02.11.2024 - 213.828,70 грн.; 19.11.2024 - 1.521,35 грн.; 27.11.2024 - 72.924,48 грн.
З метою захисту своїх прав на повне нарахування та виплату складових грошового забезпечення військовослужбовця, індексації грошового забезпечення, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також грошових компенсацій за неотримане речове майно та за невикористані дні відпусток позивач звернувся до суду з даним позовом.
По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 по 14.10.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.
Положеннями частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі по тексту - Постанова Кабінету Міністрів України № 704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 (у первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Кабінет Міністрів України 21.02.2018 ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові Кабінету Міністрів України № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Тобто, на момент набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Водночас, Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі по тексту - Закон України № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону України № 2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Зазначення у пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення.
Разом з цим, звертаю увагу, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
При цьому зазначаємо, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIII установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018.
У свою чергу, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX (далі - Закон України № 294-IX), Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX (далі по тексту - Закон України № 1082-IX), Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX, Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX (далі по тексту - Закон України № 2710-IX), Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX (далі по тексту - Закон України № 3460-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, на 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки не містять.
Тобто, положення пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 у частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 до 01.01.2020 - набрання чинності Законом України № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704.
Таким чином, з 30.01.2020 (наступного дня з дати набрання чинності постановою суду апеляційної інстанції від 29.01.2020) фактично відновлено дію пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).
Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України правила, а також враховуючи те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 у частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
У постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 колегія суддів Верховного Суду дійшла таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:
- з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Таким чином, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законами № 294-ІХ, 1082-IX, № 1928-IX, № 2710-IX, № 3460-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання грошового забезпечення, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Таким чином належний розмір посадового окладу позивача з 01.01.2020, з 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на січень 2020 року, січень 2021 року, січень 2022 року, січень 2023 року, січень 2024 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Оскільки решта видів грошового забезпечення, зокрема надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії визначаються у відсотках від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, то і решта видів грошового забезпечення позивачу виплачувались у 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роках в значно меншому розмірі ніж передбачено законодавством.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про проведення перерахунку, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 30.03.2018 по 14.10.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі також - Закон № 1282-ХІІ).
Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
За змістом пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
За змістом пункту 5 Порядку № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Згідно з абзацом 3 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Згідно з абзацом 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Згідно з абзацом 6 пункту 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 120/6277/22.
Беручи до уваги, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку № 1078, зроблені у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 120/6277/22, дають суду підстави зробити висновок, що у зв`язку з підвищенням у березні 2018 року доходу позивача, відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то в якому розмірі.
Зазначене підтверджене практикою Верховного Суду: постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 200/9297/19-а.
Разом з тим, як уже встановлено судом, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним і скасовано пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103. Із цієї дати фактично відновлено дію пункту 4 постанови № 704 у первісній редакції, відповідно до якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Таким чином, після набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, у випадку підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оклади військовослужбовців повинні перераховуватись станом на 01 січня кожного календарного року.
Так, суд зазначає, що з 29.01.2020 збільшився прожитковий мінімум та відповідно, підвищилося грошове забезпечення позивача (як встановлено судом при розгляді попередніх позовних вимог), тому суд не вбачає підстав для застосування при обрахунку індексації позивача за період з 01.01.2020 по 14.10.2024 фіксованого розміру індексації, визначеного за правилами абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 у розрахунку на місяць підвищення доходу - березень 2018 року.
Щодо нарахування індексації за 2023 рік, суд зазначає наступне.
З цього приводу суд зазначає, що положеннями абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Таким чином, у 2023 році проведення індексації грошового забезпечення, в тому числі, і військовослужбовців, не здійснюється з огляду на імперативні приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX.
Вказана норма Закону є чинною та неконституційною не визнавалася, а тому, підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
До того ж, оскільки дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно-правовий акт - Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, який прийнятий на виконання вимог ч. 2 ст. 6 вказаного Закону, також не діє протягом 2023 року.
Так, суд зазначає, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення в 2023 році були обумовлені саме приписами абзацу 18 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022, яким зупинено на 2023 рік дію Закону № 1282-XII.
Отже, підприємства, установи, організації у 2023 році звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення).
Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача про те, що позивач має право на нарахування та виплату йому індексації-різниці грошового забезпечення, зокрема, за період з 30.03.2018 по 31.12.2019 включно, із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078.
Зазначена позиція судом сформована з огляду на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 15.06.2023 у справі № 120/6277/22, від 28.08.2023 у справі № 420/17338/22.
Отже, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення перерахунку, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.03.2018 по 31.12.2019 включно із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 30.03.2018 по 31.12.2019 включно із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (за період з 01.01.2020 по 14.10.2024) - відмовити.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30.000 гривень.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До додаткових видів грошового забезпечення Порядок № 260 відносить, зокрема, винагороди.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова КМУ № 168).
Пунктом 1 Постанови КМУ № 168 (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яка набрала законної сили з 19 липня 2022 року, Кабінет Міністрів України вніс зміни до Постанови № 168, зокрема, в абзаці пункту 1 Постанови № 168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінив словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».
Постановою від 11 травня 2024 року № 530 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» Кабінет Міністрів України вніс зміни до Постанови № 168, відповідно до яких з 11 травня 2024 року виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у розмірі 30 000 гривень здійснюється на період дії воєнного стану виключно тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових (спеціальних) завданнях за переліком, визначеним наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44.
Отже, у спірних правовідносинах слід розмежовувати два періоди: до 11.05.2024 та з 11.05.2024.
З 24 лютого 2022 року до 10 травня 2024 року включно військовослужбовці Збройних Сил України, які перебували на військовій службі, мали право на додаткову винагороду у розмірі до 30.000 гривень на місяць як складову їх грошового забезпечення без додаткової умови безпосередньої участі у бойових (спеціальних) діях.
З 11 травня 2024 року така виплата здійснюється лише військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових (спеціальних) завданнях за наказом МОУ № 44 від 25.01.2023 та окремими дорученнями Міністра оборони України, що оформлюється відповідними наказами командирів військових частин з посиланнями на названі переліки та бойові накази.
Як уже встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 30.03.2018 по 14.10.2024 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (постійно перебував у списках особового складу). Доказів того, що у спірних періодах позивач не перебував на військовій службі або не виконував службові обов`язки, в матеріалах справи не міститься. Відповідач таких доказів суду не надав.
До додаткових видів грошового забезпечення Порядок № 260 відносить, зокрема, винагороди. Тому, встановлена Постановою № 168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовця.
Отже, з 24 лютого 2022 року позивач, як військовослужбовець Збройних Сил України, набув право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30.000 грн. щомісячно, яка є складовою його грошового забезпечення.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2023 року у справі № 260/3564/22, зазначивши, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, є однією із складових грошового забезпечення.
Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Підставою для виплати позивачу додаткової винагороди відповідач вказує відсутність бойових (спеціальних) наказів, журналів бойових дій, рапортів командира військової частини про участь ОСОБА_1 у бойових (спеціальних) завданнях.
Між тим, виплата додаткової винагороди у розмірі 30.000 грн на місяць у редакції Постанови № 168 до 11.05.2024 не була зумовлена участю військовослужбовця у бойових (спеціальних) завданнях. Така умова стосувалася лише виплати у збільшеному розмірі до 100 000 грн. Виплата ж 30 000 грн є базовою для всіх військовослужбовців Збройних Сил України, які перебували на службі в період дії воєнного стану.
Зміст внесених Постановою № 793 та Порядком № 396 змін у частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30.000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30.000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом пропорційність із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30.000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі № 260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої палати Верховного суду від 21 вересня 2023 року.
Право на виплату додаткової винагороди військовослужбовцям, передбачене Постановою № 168, підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, та не може бути обмежене через відсутність відповідних коштів, доки її виплата передбачена законодавством. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).
Таким чином, позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, у розмірі 30.000 грн на місяць (пропорційно у розрахунку на місяць) за такі заявлені позивачем періоди: лютий 2022 року (з 24.02.2022), квітень 2022 року, березень-червень 2023 року, листопад 2023 року, лютий 2024 року, квітень 2024 року, з 01.05.2024 по 10.05.2024 включно.
В іншій частині (а саме з 11.05.2024, у тому числі за решту травня 2024 року та за червень 2024 року) у виплаті додаткової винагороди у розмірі 30.000 гривень слід відмовити, оскільки в редакції Постанови № 168, чинній з 11.05.2024 (з врахуванням змін, внесених постановою КМУ № 530 від 11.05.2024), така виплата здійснюється виключно за наявності наказу командира військової частини про участь військовослужбовця у бойових (спеціальних) завданнях за переліком наказу МОУ № 44 від 25.01.2023, а позивачем доказів виконання таких бойових (спеціальних) завдань у заявлений період не надано.
Суд також враховує, що частина додаткової винагороди за певні періоди вже була нарахована та виплачена позивачу, що підтверджується витягами з карток обліку особового рахунку (травень 2022 року у сумі 32 822,58 грн за період 24-28 лютого 2022 року, липень 2024 року у сумі 16.000 грн за травень 2024 року), а наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2024 № 299 додатково нарахована додаткова винагорода за виконання бойових (спеціальних) завдань за 01.10.2024, 04.10.2024, 08.10.2024 у сумі 3.000 грн. Тому виплата додаткової винагороди, належна позивачу, провадиться з урахуванням раніше виплачених сум.
Отже, з метою захисту прав позивача у цій частині позовних вимог, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, у розмірі 30.000 гривень на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у такі періоди: лютий 2022 року, квітень 2022 року, березень-червень 2023 року, листопад 2023 року, лютий 2024 року, квітень 2024 року, з 01.05.2024 по 10.05.2024, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 зазначену додаткову винагороду пропорційно дням перебування на військовій службі у вказані періоди, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 11.05.2024 включно по 30.06.2024 - відмовити.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2024 по 27.11.2024.
Пунктом 242 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, вказано, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направлено на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим, і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Верховний Суд України при тлумаченні положень статті 3 Кодексу законів про працю України, вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17.07.2015 у справі № 21-8а15). Тобто, в даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.
Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 прийшла до висновку, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі № 489/6074/23 зазначила, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
Як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2024 № 299 позивача звільнено з військової служби та з 14.10.2024 виключено зі списків особового складу військової частини. Однак виплати, які підлягали проведенню з ним при звільненні, фактично здійснювалися Військовою частиною НОМЕР_1 поетапно: 23.10.2024 - у сумі 8.865,00 грн., 02.11.2024 - у сумі 213.828,70 грн., 19.11.2024 - у сумі 1.521,35 грн., 27.11.2024 - у сумі 72.924,48 грн. Тобто, кінцевий розрахунок з позивачем було проведено 27.11.2024.
Крім того, як встановлено судом при розгляді попередніх блоків позовних вимог, складові грошового забезпечення позивача, додаткова винагорода та індексація-різниця, які підлягали нарахуванню та виплаті позивачу, нараховані та виплачені не у повному обсязі і у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством. Отже, остаточного розрахунку з позивачем у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, не проведено.
Таким чином, відповідачем було порушено вимоги статті 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
З огляду на те, що відповідачем по справі не було здійснено повного розрахунку із позивачем у визначені статтею 116 КЗпП України строки, зазначене є правовою підставою для його відповідальності згідно зі статтею 117 КЗпП України.
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Абзацом 3 п. 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений 14.10.2024 року, відповідно двома попередніми місяцями перед звільненням є серпень-вересень 2024 року або вересень-жовтень 2024 року. Як вбачається з матеріалів справи, заробітна плата позивача у вересні 2024 року склала 25.142,17 грн., заробітна плата у жовтні 2024 року склала 25.270,42 грн.
Враховуючи дані розміри заробітних плат, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача на час звільнення складає 826,43 грн. ((25.142,17 + 25.270,42) / 61 календарний день).
Період затримки розрахунку складає 44 календарних днів (з 14.10.2024 року по 27.11.2024 року).
Отже, для обрахування суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід прийняти показник середньоденного грошового забезпечення 826,43 грн.
За таких обставин, заявлена позивачем сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає 826,43 грн ? 44 дні = 36.362,92 грн.
Оцінюючи співмірність заявленої до стягнення суми у розмірі 36.362,92 грн із обставинами справи, суд враховує наступне.
Як встановлено судом, відповідач не провів з позивачем у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, повного розрахунку щодо складових грошового забезпечення (з урахуванням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році за період з 30.01.2020 по 14.10.2024), індексації-різниці грошового забезпечення (за період з 30.03.2018 по 31.12.2019) та додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 (за відповідні місяці у періоди 2022-2024 років, зазначені вище). Сукупна сума простроченої заборгованості за вказаними видами виплат суттєво перевищує заявлену позивачем суму компенсації за затримку розрахунку. Крім того, період затримки кінцевого розрахунку складає 44 календарних днів, що становить близько 70% максимальної межі, встановленої статтею 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX.
З урахуванням наведеного, заявлена позивачем сума 36.362,92 грн є співмірною з обставинами справи та відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23.
Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2024 року по 27.11.2024 року у сумі 36.362 (тридцять шість тисяч триста шістдесят дві) грн 92 коп.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо невидачі довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 14.10.2024, та зобов`язання видати таку довідку.
Згідно з пунктом 5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178), довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Позивач у позові зазначає, що довідки про вартість речового майна, що належала до видачі станом на 14.10.2024, він не отримував.
Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується доданими до відзиву на позовну заяву документами, відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 - позивачу 12.10.2024 у речовій службі військової частини була видана довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, № 4 від 12.10.2024 (копія довідки наявна в матеріалах справи). Факт отримання вказаної довідки позивачем 12.10.2024 підтверджується рапортом ТВО начальника продовольчої та речової служби військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 від 12.03.2025, а також копією Книги реєстрації та руху облікових документів речової служби військової частини НОМЕР_1 , в якій під записом № 4 від 12.10.2024 міститься особистий підпис позивача «с-нт ОСОБА_3 ».
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи надані відповідачем докази, які позивачем доказово не спростовані, суд приходить до висновку про те, що довідка про вартість речового майна, що належала до видачі станом на 14.10.2024, видана позивачу 12.10.2024 з дотриманням вимог пункту 5 Порядку № 178, і факт її отримання підтверджується особистим підписом позивача у Книзі реєстрації та руху облікових документів речової служби військової частини НОМЕР_1 .
За таких обставин, протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі позивачу довідки про вартість речового майна, що належала до видачі станом на 14.10.2024, судом не встановлено, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 14.10.2024, та зобов`язання нарахувати і виплатити таку компенсацію із застосуванням закупівельної вартості майна станом на 01.01.2024 та 01.01.2025.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Згідно з пунктами 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони станом на 1 січня поточного року.
Як уже встановлено судом, у вищезазначеній довідці № 4 від 12.10.2024 закупівельна вартість речового майна, що належала до видачі позивачу станом на 14.10.2024, була розрахована станом на 01 січня 2024 року (тобто на 1 січня поточного року, в якому відбулося звільнення позивача та виплата грошової компенсації) і становила 74.035,00 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2024 № 299 на підставі вказаної довідки № 4 було ухвалено рішення нарахувати та виплатити позивачу вартість обмундирування у сумі 74.035,00 грн, обчислену пропорційно часу та строку носіння. Грошова компенсація у сумі 72.924,48 грн (74.035,00 грн за вирахуванням 1,5% військового збору) зарахована на картковий рахунок позивача 27.11.2024, що підтверджується наявним у матеріалах справи скриншотом операції за картковим рахунком позивача (додаток 9 до позовної заяви).
Таким чином, грошова компенсація за неотримане речове майно позивачу нарахована та виплачена із застосуванням закупівельної вартості такого майна станом на 01 січня 2024 року, тобто із дотриманням вимог пункту 5 Порядку № 178 (станом на 1 січня поточного року, у якому військовослужбовця звільнено зі служби та йому здійснено виплату грошової компенсації).
Правова позиція щодо необхідності розрахунку грошової компенсації за неотримане речове майно станом на 1 січня року, в якому проведено виплату компенсації, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.03.2020 у справі № 815/5826/16, від 25.02.2021 у справі № 380/2458/20.
Позивач звільнений зі служби 14.10.2024, тобто у 2024 році, і виплата йому грошової компенсації також здійснена у 2024 році (27.11.2024). Тому застосування закупівельної вартості майна станом на 01.01.2024 є правомірним та відповідає вимогам пункту 5 Порядку № 178. Підстави для застосування закупівельної вартості станом на 01.01.2025 у даному випадку відсутні, оскільки виплата грошової компенсації позивачу відбулася у 2024 році, а не у 2025 році.
За таких обставин, протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно судом не встановлено, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 45 діб, за 2023 рік за 15 діб, за 2024 рік за 4 доби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту.
Як вбачається зі змісту абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII, у разі невикористання військовослужбовцями до часу звільнення щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Відповідно до пункту 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2024 № 299, позивачу нараховано та виплачено: грошову компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік у сумі 38.287,58 грн, за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік у сумі 12.762,53 грн, за 4 доби невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік у сумі 3.403,34 грн. Виплата зазначених сум підтверджується витягом про рух коштів за картковим рахунком позивача від 02.11.2024.
Разом з тим, позивач не погоджується з розміром нарахованої та виплаченої йому грошової компенсації, наполягаючи на тому, що компенсація має бути нарахована з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, як складової його грошового забезпечення.
Дослідивши доводи позивача, суд зазначає наступне.
Згідно з абзацом 2 пункту 6 розділу XXXI Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою, КРІМ ВИНАГОРОД.
Тобто, нормативно встановлено прямий виняток - винагороди не включаються до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 встановлено саме «додаткову винагороду», що за своїм правовим характером і за прямою назвою у тексті постанови є винагородою, а не іншим щомісячним додатковим видом грошового забезпечення (надбавкою, доплатою або підвищенням посадового окладу).
Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 260/3564/22, в якій зазначено, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, є однією із складових грошового забезпечення, не може бути підставою для включення вказаної винагороди до розрахунку грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові розглядала питання правомірності невиплати самої додаткової винагороди, а не питання включення цієї винагороди до розрахунку грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. Зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду не скасовує дію прямого нормативного припису пункту 6 розділу XXXI Порядку № 260 щодо невключення винагород у розрахунок грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку.
Отже, у частині позовних вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2024 роки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, позов задоволенню не підлягає.
Разом з тим, як уже встановлено судом при розгляді позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 по 14.10.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, складові грошового забезпечення позивача (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення) у спірний період були визначені та виплачені у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, з огляду на застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Оскільки розрахунок грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку проводиться, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а ці складові грошового забезпечення позивача були занижені, то і грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023, 2024 роки була нарахована та виплачена позивачу у меншому розмірі ніж передбачено законодавством.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу у повному розмірі грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 45 діб, за 2023 рік за 15 діб, за 2024 рік за 4 доби, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за зазначені періоди із застосуванням розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, обчислених з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (2022, 2023, 2024), з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо частини позовних вимог про нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2024 рік за 34 доби, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності у позивача права на компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2024 рік у тривалості 34 доби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2024 № 299 встановлено, що тривалість невикористаної позивачем щорічної основної відпустки за 2024 рік складає 4 доби, а не 34 доби. Сам позивач у позовній вимозі також зазначає тривалість невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік у 4 доби. Отже, заявлені у позовній вимозі 34 доби невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік не підтверджуються матеріалами справи і є наслідком технічної описки в тексті позовної заяви. Тому у частині нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2024 рік за 34 доби позов задоволенню не підлягає.
В іншій частині позовних вимог щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2024 роки - відмовити.
Щодо позовних вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 84 календарних днів за 2019-2024 роки, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.
Як вбачається зі змісту абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII, у разі невикористання військовослужбовцями до часу звільнення щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Відтак, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуте під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також за невикористані дні додаткової відпустки.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі № 620/4218/18, яке залишене в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.
Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2024 № 299, позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію (строком 14 календарних днів на рік) за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки за 84 календарних дні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у сумі 71.470,14 грн. Виплата зазначеної суми у складі загальної виплати 213.828,70 грн підтверджується витягом про рух коштів за картковим рахунком позивача від 02.11.2024.
Однак позивач не погоджується з розміром нарахованої та виплаченої йому грошової компенсації, наполягаючи на тому, що компенсація має бути нарахована з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, як складової його грошового забезпечення.
Як уже встановлено судом при розгляді позовних вимог щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, пунктом 6 розділу XXXI Порядку № 260 встановлено прямий нормативний виняток - винагороди не включаються до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та дні додаткової відпустки. Тому додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168, як винагорода за своїм правовим характером, не підлягає включенню до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Отже, у частині позовних вимог про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2024 роки за 84 календарних дні з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, позов задоволенню не підлягає.
Разом з тим, як уже встановлено судом, складові грошового забезпечення позивача (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення) у періоди 2020-2024 років були визначені та виплачені у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, з огляду на застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2024 роки виплачена позивачу виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення (14.10.2024), у складі якого посадовий оклад та оклад за військовим званням розраховані з показника прожиткового мінімуму на 01.01.2018, що не відповідає вимогам законодавства.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу у повному розмірі грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 84 календарних дні за 2019-2024 роки, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 84 календарних дні за 2019-2024 роки із застосуванням розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, обчислених з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року (рік звільнення позивача з військової служби), з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (а саме у частині включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168) - відмовити.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 по 14.10.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 14.10.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо непроведення перерахунку, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , індексації грошового забезпечення за період з 30.03.2018 по 31.12.2019 включно із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , індексації грошового забезпечення за період з 30.03.2018 по 31.12.2019 включно із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30.000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за такі періоди: лютий 2022 року, квітень 2022 року, березень-червень 2023 року, листопад 2023 року, лютий 2024 року, квітень 2024 року, з 01.05.2024 по 10.05.2024 включно.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30.000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за такі періоди: лютий 2022 року, квітень 2022 року, березень-червень 2023 року, листопад 2023 року, лютий 2024 року, квітень 2024 року, з 01.05.2024 по 10.05.2024 включно, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14.10.2024 року по 27.11.2024.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 14.10.2024 року по 27.11.2024 у сумі 36.362 (тридцять шість тисяч триста шістдесят дві) грн. 92 коп.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати у повному розмірі ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 45 діб, за 2023 рік за 15 діб, за 2024 рік за 4 доби, у частині, що випливає із застосування показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 45 діб, за 2023 рік за 15 діб, за 2024 рік за 4 доби, із застосуванням розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, обчислених з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (2022, 2023, 2024), з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 щодо ненарахування та невиплати у повному розмірі ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки як учаснику бойових дій за 84 календарних днів за 2019-2024 роки, у частині, що випливає із застосування показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 провести перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки як учаснику бойових дій за 84 календарних дні за 2019-2024 роки, із застосуванням розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, обчислених з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов