Справа № 420/11508/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у формі ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153.
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України. Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Миколаїв Миколаївської області та АДРЕСА_1 . Позивачем було подано рапорт до командира Військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1 мільйон гривень, передбачену постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153. Листом відповідач повідомив, що позивач не підпадає під критерії отримання одноразової грошової винагороди. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень та такою, що порушує його права та законні інтереси.
08.05.2026 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що позивача було призвано на військову службу за контрактом, укладеним 01 лютого 2022 року в ІНФОРМАЦІЯ_1 до лав Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ), на підставі статті 20 Закону № 2232-XII. На підставі Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер та № 69 “Про загальну мобілізацію” в Україні оголошена загальна мобілізація. На час введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації Позивач у віці 18 років вже проходив військову службу за укладеним контрактом у Збройних Силах України, дія якого була продовжена з 01 лютого 2025 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 31 січня 2025 року № 31. Відповідно до пункту 3 Постанови № 153 (набрала чинності 13.02.2025) установлено, що: учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу. Представник Позивача адвокат Кириленко А.В. дійшов помилкового висновку вважаючи, що Позивач 01 лютого 2025 року у віці 21 року уклав новий контракт, оскільки Збройні Сили України не укладали з останнім новий контракт, була продовжена (пролонгована) дія контракту укладеного 01 лютого 2022 року.
Заяви чи клопотання від сторін не надходили.
Процесуальні дії, вчинені судом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Обставини справи.
01.02.2022 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) було призвано на військову службу за контрактом, укладеним 01 лютого 2022 року в ІНФОРМАЦІЯ_1 до лав Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ), на підставі статті 20 Закону № 2232-XII. 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.02.2022 року № 21 рекрута ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01 лютого 2022 року № 19-РС на посаду номера обслуги 1 самохідного артилерійського взводу 6 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення, на котлове забезпечення військової частини з 02 лютого 2022 року і вважати таким, то з 01 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 грн.на місяць. «ШПК» - солдат.
Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) віл 01 лютого 2022 року № 19-РС, припис військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31.01.2022 №- 38/ВКП, контракт та заява військовозобов`язаного (вх.№1811 віл 01.02.2022), рапорт військовослужбовця про прийом посади (вх. № 1812 від 01.02.2022).
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 31.01.2025 року № 31, солдату ОСОБА_1 , стрільцю - помічнику гранатометника 1 відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжено строк дії контракту з 01.02.2025 на період до оголошення рішення про демобілізацію, відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2025 року №26/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 січня 2025 року №4220-ІХ та пункту 12 Положення про проходження громадянами України проходження військової служби у Збройних Силах України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 22.07.2024 №3265, солдат ОСОБА_1 , дійсно в період з 15.06.2022 по 30.11.2022, з 03.12.2022 по 20.04.2023, з 03.05.2023 по 05.05.2023, з 27.05.2023 по 28.05.2023, з 29.07.2023 по 31.07.2023 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Миколаїв Миколаївської області та АДРЕСА_1 .
Підстава: журнал бойових дій 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 інв. № 32 дск від 18.01.2022; журналу бойових дій 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 інв. № 582 дск від 15.08.2022; журналу бойових дій 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 інв. № 499 дск від 28.03.2023.
Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом в якому просив виплатити йому одноразову грошову винагороду у розмірі 1 мільйон гривень, передбачену постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153.
Представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із запитами щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
Листом Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що позивач не підпадає під критерії отримання одноразової грошової винагороди.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» вирішено погодитись з пропозицією Міністерства оборони стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану.
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Пунктом 4 Постанови №153 установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Висновки суду.
Суд зазначає, що кваліфікуючими умовами для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку п. 4 постанови КМУ від 11.02.2025р. №153 є одночасна сукупність таких факторів як:
1) належність здобувача виплати до осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил;
2) призов або прийняття здобувача виплати на військову службу після оголошення воєнного стану у віці до 25 років;
3) безпосередня участь особи у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою;
4) відсутність притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності під час проходження військової служби, а також діючих дисциплінарних стягнень.
Сторонами у справі не заперечується, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 . За час проходження позивачем військової служби відсутній факт притягнення його до адміністративної, дисциплінарної або кримінальної відповідальності, діючих дисциплінарних стягнень позивач не має.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 01.02.2022 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки. 
На момент прийняття на військову службу позивачеві було 19 років.
В подальшому, відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 31.01.2025 року № 31, солдату ОСОБА_1 , стрільцю - помічнику гранатометника 1 відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжено строк дії контракту з 01.02.2025 на період до оголошення рішення про демобілізацію, відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2025 року №26/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 січня 2025 року №4220-ІХ та пункту 12 Положення про проходження громадянами України проходження військової служби у Збройних Силах України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Таким чином, відповідно до п.4 Постанови №153 позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу.
Водночас, позивач неодноразово брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в період з в період з з 15.06.2022 по 30.11.2022, з 03.12.2022 по 20.04.2023, з 03.05.2023 по 05.05.2023, з 27.05.2023 по 28.05.2023, з 29.07.2023 по 31.07.2023 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Миколаїв Миколаївської області та АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 22.07.2024 року №3265, про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Отже, позивач у відповідності до абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 у віці до 25 років був призваний на військову службу під час воєнного стану та будучи особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил брав безпосередню участь у бойових діях в районі ведення воєнний (бойових) дій, строком, що за сукупністю становить більше шести місяців.
Беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем дотримані визначені Постановою № 153 умови для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, оскільки: 1) прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу станом на дату набрання чинності Постановою № 153 та продовжує проходити військову службу; 3) брав безпосередню участь у бойових діях сукупно більше шести місяців; 4) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності.
За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії»).
За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У той же час, суд не може підмінити встановлену законодавством процедуру розгляду військовою частиною рапорту позивача про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 гривень, передбаченої Постановою №153.
Однак, суд звертає увагу, що військовою частиною НОМЕР_1 не розглянуто рапорт позивача щодо виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року№ 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
В контексті викладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року№ 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Суд зазначає, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994 р., серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії від 1.07.2003 р. (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36). 
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Розподіл судових витрат.
Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. (один мільйон) гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року№ 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні.
4. В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко