ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 699/1023/24 Головуючий у 1 інстанції: Літвінова Г.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Безименної Н.В.
Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, третя особа - Комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління» про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, третя особа - Комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління» (далі - КП «ВЖ РЕУ»), в якому просив суд постанову, винесену заступником начальника Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області - начальником відділу контролю у галузі освіти, науки, спорту та інформації Довганюк Оксаною Анатоліївною , від 13 червня 2024 року № 23-45/2024 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-2 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.
Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, а інкриміновані йому порушення не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164-2 КУпАП, оскільки, можуть бути кваліфіковані лише як порушення законодавства про працю. При цьому, апелянт зазначає, що керівник підприємства не є суб`єктом відповідальності за порушення, пов`язані з веденням бухгалтерського обліку, а організація бухгалтерського обліку покладається на головного бухгалтера. Крім того, апелянт наголошує, що інкриміновані порушення не є триваючими, тому на момент складання протоколу та винесення постанови закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені статтею 38 КУпАП, при цьому день складання акта ревізії не є днем виявлення правопорушення, а лише днем його фіксації. Зазначає, що ні протокол, ні постанова не містять конкретного часу вчинення та виявлення правопорушення, а суд першої інстанції безпідставно відмовив у витребуванні доказів, необхідних для встановлення цих обставин, чим порушив принцип повного та всебічного з`ясування обставин справи і неправильно застосував норми матеріального права. 
23 січня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
23 квітня 2026 року до суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому просить: перейти від письмового провадження розгляду цієї справи до її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; зупинити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, третя особа: комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління» про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення до розгляду та набрання законної сили судовим рішенням у справі № 320/3616/26.
01 травня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області надійшло клопотання, в якому просить відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про перехід від письмового провадження розгляду справи до її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також про зупинення провадження у справі до розгляду та набрання законної сили рішенням у справі № 320/3616/26.
Щодо клопотання позивача про розгляд справи з викликом сторін, слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно ч. 2 ст. 311 КАС, України підставою для розгляду справи в іншому порядку, ніж передбачений ч. 1 ст. 311 КАС України, є висновок суду про необхідність її розгляду у судовому засіданні.
Разом з тим, саме по собі клопотання сторони про розгляд справи за її участю, яка відповідно до закону може розглядатися в порядку письмового провадження, не є достатньою підставою для призначення її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Водночас, бажання сторін у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, висловлені ними в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення справи до розгляду з викликом її учасників.
Беручи до уваги, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, а також враховуючи, що наявні у справі докази є достатніми для вирішення спору та колегія суддів не вбачає необхідності у проведенні судового засідання, а тому, клопотання позивача про розгляд справи з викликом сторін задоволенню не підлягає.
З приводу клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до розгляду та набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/3616/26, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок, що суд зупиняє провадження у справі лише у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, саме й висновок про таку неможливість суд зобов`язаний зазначити в ухвалі про зупинення провадження.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження;
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.
Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Так, позивач вказує про те, що розгляд даної справи є неможливим до вирішення позову у справі №320/3616/26, де розглядаються вимоги про визнання незаконним і скасування пункту 1 Інструкції про порядок та умови суміщення професій (посад) від 14.05.1982 за №53-ВЛ в частині словосполучення «під розширенням зони обслуговування чи збільшенням обсягу виконуваних робіт слід розуміти виконання поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткового обсягу робіт за однією й тією ж професією або посадою».
Проте, колегія суддів наголошує на тому, що у даному провадженні розглядається позов про визнання протиправною постанови, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. Всі необхідні обставини, підстави та факти, які необхідні для правильного вирішення спору, у тому числі і щодо можливого застосування пункту 1 Інструкції про порядок та умови суміщення професій (посад) від 14.05.1982 за №53-ВЛ, можуть бути встановлені у даній справі незалежно від розгляду справи №320/3616/26.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за результатами проведення Управлінням Північного офісу Держаудитслужби ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління» за період часу з 01.01.2021 до 31.01.2023 складено Акт від 30.04.2024 за № 08-31/03 на 144 аркушах, який підписано керівником підприємства ОСОБА_1. та головним бухгалтером Січкар Г.В. із запереченнями.
Листом Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області від 06.06.2024 № 262308-14/2184-2024 повідомлено КП «ВЖ РЕУ» про те, що ревізією встановлено фінансові порушення на загальну суму 5 393 944,42 грн (усунуто - 3 759,67 грн), з них операцій, проведених з порушенням чинного законодавства, що призвели до втрат, на суму 5 251 744,42 грн (усунуто - 3 759,67 грн), інших порушень фінансової дисципліни на суму 142 200,00 грн (не усунуто), щодо яких Управління вимагало вжити визначені ним заходи, про що прозвітувати.
Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області своїми листами від 06.06.2024 повідомило про результати ревізії КП «ВЖ РЕУ» низку державних установ, а саме: Управління інспекційної діяльності у Черкаській області ЦМУ Державної служби з питань праці, Управління СБУ в Черкаській області, Територіальне управління ДБР, розташоване у місті Києві, Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Черкаську обласну прокуратуру та Бюро економічної безпеки України.
КП «ВЖ РЕУ», не погоджуючись зі змістом окремих висновків ревізійної групи, подало заперечення до Акта ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства від 30.04.2024 за № 08-31/03.
Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області надало висновок щодо розгляду заперечень, який листом від 31.05.2024 № 262308-14/2112-2024 був направлений КП «ВЖ РЕУ».
Неврахування заперечень до Акта ревізії КП «ВЖ РЕУ» оскаржило до суду. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 по справі №580/5844/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2025, було відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління» до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У подальшому, 05.06.2024 головним державним аудитором відділу контролю в галузі оборони, в правоохоронних органах та органах влади Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області Тищенко О.О. складено протокол про адміністративне правопорушення № 23-59/2024 відносно начальника КП «ВЖ РЕУ» ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164-2 КУпАП.
Заступником начальника Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області - начальником відділу Довганюк О.А., за результатами розгляду акта ревізії від 30.04.2024 № 08-31/03 та протоколу про адміністративне правопорушення № 23-59/2024 від 05.06.2024, прийнято постанову, якою начальника КП «ВЖ РЕУ» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що відповідачем виявлено неналежну організацію бухгалтерського обліку, а саме: встановлення та виплата протягом 2021-2023 років доплати «за збільшений обсяг робіт», «в зв`язку з розширеним обсягом робіт», «за розширений обсяг робіт», при відсутності наказів на встановлення доплат із визначенням обсягу додатково виконуваних функцій або робіт, відповідних вакантних посад, а також водіям і трактористам на загальну суму 3 529 106,51 грн, як наслідок, зайво нараховано та перераховано єдиний соціальний внесок на суму 776 403,44 грн, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) КП «ВЖ РЕУ» на загальну суму 4 305 509,95 грн; працівникам Підприємства за рахунок коштів, отриманих з бюджету на реалізацію заходів за програмами, здійснювалось щомісячно нарахування та виплата індексації з урахуванням індексу споживчих цін станом на 01.01.2023, що призвело до зайвого нарахування і виплати заробітної плати на загальну суму 281 430,09 грн та, як наслідок, зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску на суму 60 227,56 грн, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) Підприємству і бюджету на суму 341 657,65 грн, чим допущено ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку.
Також, в оскаржуваній постанові вказано, що порушення не усунуто, що є порушенням ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР, ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 № 3356-ХІІ, п.п. 1, 3 Інструкції про порядок та умови суміщення професій (посад), затвердженої постановою Держкомпраці СРСР, Мінфіну СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14.05.1982 № 53-ВЛ, п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ.
Не погоджуючись із вищевказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
За змістом частини першої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Положеннями частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Частиною третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
Частиною шостою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За визначенням частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Частиною 1 статті 164-2 КУпАП передбачено, що приховування в обліку валютних та інших доходів, непродуктивних витрат і збитків, відсутність бухгалтерського обліку або ведення його з порушенням установленого порядку, внесення неправдивих даних до фінансової звітності, неподання фінансової звітності, несвоєчасне або неякісне проведення інвентаризацій грошових коштів і матеріальних цінностей, несвоєчасне подання на розгляд, погодження або затвердження річного фінансового плану підприємства державного сектору економіки та звіту про його виконання, перешкоджання працівникам органу державного фінансового контролю у проведенні ревізій та перевірок, невжиття заходів по відшкодуванню з винних осіб збитків від недостач, розтрат, крадіжок і безгосподарності - тягнуть за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення № 23-59/2024 від 05.06.2024 та прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення від 13.06.2024 № 23-45/2024 стали висновки Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, викладені в акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління» від 30.04.2024 № 08-31/03.
Підставою для прийняття оскаржуваної постанови, відповідно до її змісту, слугували висновки відповідача про неналежну організацію бухгалтерського обліку, а саме: встановлення та виплата протягом 2021-2023 років доплати «за збільшений обсяг робіт», «в зв`язку з розширеним обсягом робіт», «за розширений обсяг робіт» при відсутності наказів на встановлення доплат із визначенням обсягу додатково виконуваних функцій або робіт, відповідних вакантних посад, а також водіям і трактористам на загальну суму 3 529 106,51 грн, що, на думку відповідача, призвело до зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску на суму 776 403,44 грн і завдання матеріальної шкоди (збитків) КП «ВЖ РЕУ» на загальну суму 4 305 509,95 грн; а також здійснення працівникам Підприємства за рахунок коштів, отриманих з бюджету на реалізацію заходів за програмами, щомісячного нарахування та виплати індексації з урахуванням індексу споживчих цін станом на 01.01.2023, що, за висновками відповідача, призвело до зайвого нарахування і виплати заробітної плати на загальну суму 281 430,09 грн, зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску на суму 60 227,56 грн, завдання матеріальної шкоди (збитків) Підприємству і бюджету на суму 341 657,65 грн та ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку.
Отже, предметом перевірки суду апеляційної інстанції у даній справі є правомірність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 164-2 КУпАП.
При цьому, колегія суддів наголошує, що в першу чергу ключовим у цій справі є питання віднесення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164-2 КУпАП до триваючого правопорушення чи правопорушення, що носить разовий характер.
Так, правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.
Слід звернути увагу на те, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Відповідно до частини першої статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Тобто, приписами статті 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
Отже, дотримання строків притягнення особи до адміністративної відповідальності є однією з обов`язкових умов правомірності прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, а їх недотримання виключає можливість застосування до особи заходів адміністративної відповідальності незалежно від інших обставин справи.
Як вбачається зі змісту статті 38 КУпАП, початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень.
КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02.08.2013 року № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.
Триваючими адміністративними правопорушеннями є такі правопорушення, що пов`язані тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, припиняються або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу.
Здійснюючи правову оцінку спірних правовідносин, колегія суддів виходить із того, що вирішення питання про триваючий характер адміністративного правопорушення повинно здійснюватися не виходячи із загального формулювання диспозиції відповідної статті КУпАП чи характеру повноважень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а з урахуванням об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові про накладення адміністративного стягнення.
Так, аналіз змісту оскаржуваної постанови свідчить, що відповідач пов`язує наявність у діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164-2 КУпАП, із встановленням та виплатою протягом 2021-2023 років окремих видів доплат працівникам підприємства, а також здійсненням нарахування та виплати індексації заробітної плати, які, на думку відповідача, були проведені з порушенням вимог законодавства та призвели до ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку.
Отже, суть інкримінованих позивачу порушень зводиться до здійснення конкретних господарських операцій, прийняття окремих управлінських рішень щодо встановлення відповідних доплат, їх нарахування та виплати, здійснення нарахування і виплати індексації заробітної плати, а також відображення зазначених операцій у бухгалтерському обліку.
За своєю правовою природою такі дії характеризуються вчиненням окремих юридично значимих дій у визначений момент часу та є закінченими з моменту прийняття відповідного управлінського рішення, оформлення первинних документів, здійснення нарахування та виплати відповідних коштів, а також їх відображення у бухгалтерському обліку.
При цьому сам по собі факт встановлення зазначених обставин під час проведення ревізії або їх подальше існування у бухгалтерському обліку не свідчить про безперервне вчинення адміністративного правопорушення. Так само не може свідчити про триваючий характер правопорушення і неусунення наслідків допущених порушень, оскільки триваючим є не правопорушення, наслідки якого зберігаються у часі, а лише таке правопорушення, яке характеризується безперервним невиконанням покладеного законом обов`язку.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що інкриміновані позивачу порушення не є триваючими адміністративними правопорушеннями, а відтак строк накладення адміністративного стягнення за їх вчинення підлягав обчисленню відповідно до частини першої статті 38 КУпАП - з дня вчинення відповідних дій, а не з дня їх виявлення під час проведення ревізії.
Аналогічний підхід до застосування положень статті 38 КУпАП у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 638/13927/16-а, від 26 лютого 2020 року у справі № 554/1526/17 та від 28 квітня 2021 року у справі № 638/13925/16-а.
Матеріали справи свідчать, що оскаржувана постанова ґрунтується на обставинах, які, за твердженням відповідача, мали місце протягом 2021-2023 років. Таким чином, останні із дій, покладених в основу притягнення позивача до адміністративної відповідальності, були вчинені не пізніше 31.12.2023.
Однак, постанову про накладення адміністративного стягнення № 23-45/2024 прийнято лише 13.06.2024, тобто після закінчення строку, визначеного частиною першою статті 38 КУпАП для накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, яке не має триваючого характеру.
За таких обставин, на момент прийняття оскаржуваної постанови строки накладення адміністративного стягнення, визначені частиною першою статті 38 КУпАП, сплинули, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП виключало можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зазначає, що складення акта ревізії від 30.04.2024 № 08-31/03, протоколу про адміністративне правопорушення від 05.06.2024 № 23-59/2024, а також виявлення контролюючим органом обставин, які, на його думку, свідчили про порушення законодавства з фінансових питань, не змінюють моменту вчинення адміністративного правопорушення та не можуть бути підставою для обчислення строку накладення адміністративного стягнення з дня його виявлення, оскільки, як встановлено судом, інкриміновані позивачу дії не мають ознак триваючого адміністративного правопорушення.
При цьому, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні оскаржувана постанова не містять обґрунтування того, у чому саме полягало триваюче невиконання позивачем покладеного на нього законом обов`язку, а також не визначають обставин, які б свідчили про безперервне продовження протиправної поведінки після вчинення дій, покладених в основу притягнення його до адміністративної відповідальності.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем неправильно застосовано положення частини першої статті 38 КУпАП щодо обчислення строку накладення адміністративного стягнення, у зв`язку із чим, постанова про накладення адміністративного стягнення від 13.06.2024 № 23-45/2024 прийнята після закінчення строку, встановленого ст. 38 КУпАП.
Враховуючи вищевказане, постанова Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області від 13 червня 2024 року № 23-45/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправною та підлягає скасуванню.
Водночас, оскільки закінчення строків, визначених статтею 38 КУпАП, є самостійною та достатньою підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, колегія суддів не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим доводам апеляційної скарги, які стосуються правильності висновків ревізії, наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, адже, такі обставини не впливають на правильність вирішення даного спору.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області від 13 червня 2024 року № 23-45/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 120/1, код ЄДРПОУ 40919584) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у загальному розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Безименна Н.В.

Файдюк В.В