Справа № 758/2142/24 
Категорія 46 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року
Подільський районний суд м. Києва в складі: 
головуючого судді - Будзан Л.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Костогриз В.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представників відповідачів - Павліченко В.О., Котляр Т.М., Лаврінець О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської прокуратури, Подільської окружної прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державна казначейська служба України про стягнення шкоди завданої внаслідок незаконних дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,- 
ВСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року позивачі звернулись до суду з позовом до Київської міської прокуратури, Подільської окружної прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України про стягнення шкоди завданої внаслідок незаконних дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, посилаючись на те, що ОСОБА_1 проживала разом із дочкою ОСОБА_3 , в січні 2013 року до них шахрайським способом увійшов в довіру ОСОБА_4 , відносно якого в подальшому було порушено декілька кримінальних проваджень. Зазначає, що вони - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є потерпілими у кримінальному провадженні № 12014100070004078, відкритому 11.06.2014 за ст. 185 ЦПК України. Однак, органом досудового розслідування ігноруються та не виконуються 36 ухвал суду (слідчих суддів). У зв`язку із досудовим розслідуванням вказаних кримінальних проваджень протягом тривалого часу (понад десять років), не притягненням винних осіб до кримінальної відповідальності у цих провадженнях, невиконанням судових рішень у цих провадженнях, позивачки зазнали моральних та душевних страждань, які проявились у депресії, нервовості, образах, в яких позивачі перебувають протягом багатьох років, у них також наявні фізичні хвороби. Оскільки моральна шкода завдана їм внаслідок систематичної бездіяльності правоохоронного органу та органу прокуратури, тривалості досудового розслідування та перебування у стані невизначеності протягом тривалого періоду часу, просили суд визнати протиправною бездіяльність слідчих органів та прокуратури Подільського району м. Києва; стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн та матеріальну шкоду в розмірі 4 000 грн, яка полягає у витратах, пов`язаних із зверненням до суду, та судові витрати; стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн, 4 000 матеріальної шкоди, яка полягає у витратах, пов`язаних із зверненням до суду, 31 000 грн на лікування зубів, та судові витрати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2024 для розгляду вказаної справи визначено головуючого суддю Будзан Л.Д.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27.02.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі.
Постановою Київського апеляційного суду від 02.10.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено, ухвалу суду від 27.02.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
20.11.2024 представник Головного управління Національної поліції у м. Києві подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог. Зокрема, вказує на те, що позивачами не подано належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення позивачами матеріальної шкоди у розмірі по 4000 грн кожній. Підстави позову про відшкодування моральної шкоди, які наведені позивачами у позовній заяві, а саме неефективне досудове розслідування кримінального провадження, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Будь-яких рішень про визнання протиправною бездіяльності слідчого органу досудового розслідування немає. Реалізація позивачем свого права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування та задоволення таких скарг слідчим суддею, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачами не надано доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння їм моральних, фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні.
25.11.2024 представник Державної казначейської служби України подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що Казначейство жодних прав та інтересів позивачів не порушувало, не вступало у правовідносини з ними і жодної шкоди не завдало (до того ж самі позивачі не вказують на Казначейство як на порушника своїх прав), а тому  згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім цього, вказує на те, що звернення позивачів до суду з відповідними скаргами на бездіяльність органів досудового розслідування в порядку статті 303 КПК України свідчить про реалізацію права останніх на оскарження процесуальної діяльності слідчих, передбаченого статтею 303 КПК України, а винесення ухвали за результатами розгляду таких скарг є наслідком судового контролю за діяльністю слідчих під час досудового розслідування і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України. 
24.12.2024 представник Київської міської прокуратури подав письмові пояснення у справі, в яких висловив свої заперечення щодо позовних вимог, посилаючись на те, що фактів вчинення посадовими особами Київської міської прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно позивачів, доказів протиправності дій у кримінальних провадженнях чи вчинення посадовими особами процесуальних дій, які б обмежували їх права, позивачами не надано, наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою при здійсненні посадовими особами своїх повноважень відсутні. З огляду на викладене, підстави та предмет позовної заяви у даній справі відноситься до питань реалізації процесуальних прав учасників кримінального провадження, недотримання яких, на думку позивача, призвело до спричинення майнової та моральної шкоди, що за нормами матеріального права підлягає доказуванню на загальних підставах. При цьому, вказує на те, що наведені позивачами ухвали слідчих суддів, у відповідності до визначення ст. 77 ЦПК України належності доказів, не містять інформації про порушення прав позивачів в контексті підстав та предмету позову. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої та відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.
14.03.2025 представник Подільської окружної прокуратури міста Києва подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що перевірка правомірності дій органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014100070004078 від 11.06.2014 з огляду на положення ст.19 ЦПК України знаходиться поза межами юрисдикції загального суду під час розгляду цивільної справи, оскільки оскарження таких дій повинно здійснюватись у порядку, встановленому КПК України. Крім цього, зазначає, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Позивачі не довели належними і допустимими доказами факт завдання їм моральної та матеріальної шкоди внаслідок порушення слідчим Подільського УП ГУНП України в м. Києві та Подільською прокуратурою м. Києва процесуальних строків при розгляді клопотань, а також не довели причинно-наслідкового зв`язку між діями слідчого та прокурора і настанням тих негативних наслідків, на які вони посилаються. Факт того, що ухвалами слідчих суддів (суду) зобов`язано розглянути клопотання позивачів в рамках кримінального провадження, не доводить заподіяння їм шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого, яка виразилась у порушенні процесуальних строків, та настанням шкоди. Також наголошує на безпідставності залучення Державної казначейської служби України як співвідповідача, оскільки у даній категорії справ належним відповідачем є держава Україна, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган.
14.03.2025 позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали відповідь на відзив, в якій вказали на те, що відзиви відповідачів носять формальний характер, є необгрунтованими, та, відповідно, не спростовують факт спричинення їм матеріальної та моральної шкоди.
Представник Подільського УП ГУНП в м. Києві правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05.05.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
12.06.2025 представник Київської міської прокуратури подала додаткові пояснення, в яких вказала на те, що на даний час слідчим відділом Подільського УП ГУНП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 12014100070004078 від 11.06.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені на підставі заяви ОСОБА_2 з приводу крадіжки в період часу з 06.05.2014 по 06.06.2014 її коштів шляхом вільного доступу до приміщення квартири АДРЕСА_1 . Допитана у якості потерпілої ОСОБА_2 повідомила, що в кінці 2014 року вона зняла з банківського рахунку свої заощадження у сумі 11 160 доларів США та зберігала їх у своїй квартирі АДРЕСА_2 , а сама проживала у будинку в смт. Глеваха Київської області. Повернувшись до своєї квартири, 06.06.2014 ОСОБА_2 виявила відсутність вищевказаних коштів. У вчиненні крадіжки коштів підозрює свою онуку ОСОБА_3 та її співмешканця ОСОБА_5 , які тимчасово проживали у її квартирі. Також допитано як свідка ОСОБА_1 , яка підтвердила факт крадіжки коштів у своєї матері ОСОБА_2 та повідомила, що підозрює у вчиненні крадіжки співмешканця своєї доньки ОСОБА_5 , при цьому зазначила, що він та її дочка здійснювали коштовні покупки (одяг, побутову техніку) за відсутності достатнього рівня доходів. Крім того, під час розслідування неодноразово допитувалася як свідок ОСОБА_3 , яка спочатку заперечувала свою та ОСОБА_5 причетність до вчинення злочину, але згодом змінила показання та повідомила, що коли у травні 2014 року вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 відвідувала квартиру її бабусі - ОСОБА_2 з метою знайти документи про право власності на земельну ділянку, її співмешканець протягом часу, коли вона перебувала у вбиральні, перебував у квартирі без нагляду. Після того, як вони знайшли документи, вони покинули квартиру. Через деякий час після сварки ОСОБА_3 перестала спілкуватися з ОСОБА_5 , який повернувся до місця свого проживання у Кіровоградській області. ОСОБА_2 також повідомила, що відношення до крадіжки коштів вона не має, однак стверджувати, що злочин вчинив ОСОБА_5 вона не може. В ході досудового розслідування на виконання постанови слідчого про проведення процесуальних дій на іншій території від 01.10.2019 встановлено місцезнаходження ОСОБА_5 , який повідомив, що приблизно рік проживав спільно з ОСОБА_3 у м. Києві, кошти ОСОБА_2 з її квартири взяла ОСОБА_3 та витратила на купівлю побутової техніки, а він у свою чергу будь якого відношення до вчинення крадіжки не має. Постановою слідчого від 19.08.2020 кваліфікацію кримінального провадження змінено з ч. 1 ст. 185 на ч. 3 ст. 185 КК України. З метою організації належного досудового розслідування процесуальними керівниками у кримінальному провадженні в порядку ст. 36 КПК України 13.02.2015, 17.06.2016, 15.02.2017, 06.04.2018, 22.01.2019, 04.12.2019, 08.01.2020, 02.03.2020, 16.07.2020, 19.08.2020, 01.04.2021, 08.07.2021 та 17.01.2022 надавались письмові вказівки. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, жодній особі про підозру не повідомлялось. Вивченням матеріалів кримінального провадження №12014100070004078 щодо стану виконання ухвал слідчих суддів за результатами розгляду скарг на бездіяльність органу досудового розслідування, прокурора встановлено, що на виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва (справа № 758/3128/20) від 27 травня 2021 року, заступником керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва листом від 18.10.2022 вих. №10.57-45-5522вих-22 повідомлено Подільський районний суд м. Києва причини неможливості виконання вказаної ухвали;- на виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва (справа № 758/7757/21) від 17 червня 2021 року, заступником керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва у порядку ст. 308 КПК України розглянуто клопотання позивачів від 27 травня 2021 року про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні, про результати розгляду письмово повідомлено заявників листом від 09.07.2021 за вих. №10.57-45-2875вих-21;- на виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва (справа № 758/13554/21) від 04 листопада 2021 року, процесуальним керівником Подільської окружної прокуратури м. Києва розглянуто клопотання позивачів від 21 вересня 2021 року у відповідності до ст. 220 КПК України та винесено постанову про відмову у його задоволенні, про результати виконання ухвали письмово повідомлено заявників листом від 17.01.2022 за вих. №77-129вих-22.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, викладений у позові та відповіді на відзив.
В судовому засіданні представник відповідача Подільської окружної прокуратури міста Києва - Павліченко В.О., представник відповідача Київської міської прокуратури - Котляр Т.М., представник відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві - Лаврінець О.О. просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх недоведеність та необгрунтованість.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась.
Представники відповідачів Державної казначейської служби України та Подільського УП ГУНП в м. Києві, будучи належним чином повідомленими, не з`явилися в судове засідання.
Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави
Статтею 5 ЦПК України визначено, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що слідчим відділом Подільського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100070004078 від 11.06.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено на підставі заяви ОСОБА_2 з приводу крадіжки в період часу з 06.05.2014 по 06.06.2014 її коштів шляхом вільного доступу до приміщення квартири АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є потерпілими у кримінальному провадженні № 12014100070004078 від 11.06.2014.
У межах вказаного кримінального провадження, за результатами розгляду скарг позивачів, були постановлені наступні ухвали: 
- 16 березня 2017 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі № 11-сс/796/71306/2017 скасовано ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою позивачів на бездіяльність прокурора та призначено новий розгляд слідчим суддею;
- 22 березня 2017 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі № 11-сс/796/71306/2017 скасовано ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою позивачів на бездіяльність слідчого Подільського УП НП у м. Києві про зобов`язання вчинити дії та призначено новий розгляд слідчим суддею;
- 16 травня 2017 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі № 11-сс/796/2452/2017 скасовано ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні скарги про скасування постанови слідчого про відмову у задоволенні клопотання від 20 березня 2017 року, та призначено новий розгляд слідчим суддею;
- 02 червня 2017 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/6312/17 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 28 квітня 2017 року про перекваліфікацію ст. 185 ч. 1 КК України на ст. 185 ч. 3 КК України у відповідності до ст. 220 КПК України;
- 22 листопада 2017 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/14884/17 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 08 листопада 2017 року про спільний допит ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у відповідності до ст. 220 КПК України;
- 19 квітня 2018 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі № 11-сс/796/2164/2018 скасовано ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою позивачів на бездіяльність слідчого щодо ненадання відповіді на клопотання від 21 лютого 2018 року про долучення заяви до матеріалів кримінального провадження у відповідності до ст. 220 КПК України, та призначено новий розгляд слідчим суддею;
- 31 жовтня 2018 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/8774/18 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано уповноважених осіб розглянути клопотання позивачів від 25 червня 2018 року про надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення;
- 26 січня 2018 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/16594/17 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого виконати слідчі дії, а саме розглянути клопотання позивачів від 11 грудня 2017 року про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження;
- 26 січня 2018 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/16594/17 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого виконати слідчі дії, а саме розглянути клопотання позивачів від 11 грудня 2017 року про надання інформації щодо розшуку підозрюваного ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 12014100070004078 від 11 червня 2014 року;
- 23 лютого 2018 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/1723/18 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 05 лютого 2018 року про долучення документів до кримінального провадження;
- 19 квітня 2018 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі № 11-сс/796/2166/2018 скасовано ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою позивачів щодо не розгляду клопотань у кримінальному провадженні у відповідності до ст. 220 КПК України, та призначено новий розгляд в суді першої інстанції;
- 27 лютого 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/15375/18 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 13 листопада 2018 року;
- 18 березня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/2452/18 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 21 лютого 2018 року;
- 26 квітня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/1289/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 21 січня 2019 року про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні;
- 26 квітня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/1292/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 21 січня 2019 року про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні;
- 25 червня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/833/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 09 січня 2019 року про надання інформації у кримінальному провадженні та проведення слідчих дій;
- 25 червня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/834/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 09 січня 2019 року про надання інформації у кримінальному провадженні та проведення слідчих дій;
- 25 червня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/835/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 09 січня 2019 року про надання інформації у кримінальному провадженні та проведення слідчих дій;
- 13 серпня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/10403/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 09 серпня 2019 року про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні;
- 22 серпня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/10402/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано процесуального прокурора розглянути клопотання позивачів від 09 серпня 2019 року у кримінальному провадженні;
- 03 жовтня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/11280/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 23 серпня 2019 року про оголошення підозри особі у кримінальному провадженні;
- 21 листопада 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/14168/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 25 жовтня 2019 року про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні;
- 13 грудня 2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/15262/19 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 21 листопада 2019 року про допит підозрюваного у кримінальному провадженні;
- 09 вересня 2020 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/9429/20 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано процесуального прокурора розглянути клопотання позивачів від 12 серпня 2020 року у кримінальному провадженні;
- 15 вересня 2020 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/3127/20 задоволено скаргу потерпілих та скасовано постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання позивачів від 13 грудня 2019 року у кримінальному провадженні;
- 06 листопада 2020 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/9428/20 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 12 серпня 2020 року про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні;
- 30 листопада 2020 року ухвалою Київського апеляційного суду у справі № 758/9849/20 скасовано ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, та призначено новий розгляд в суді першої інстанції;
- 04 березня 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду у справі № 758/3128/2020 скасовано ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року про відмову у відкритті провадження за скаргою потерпілих, та призначено новий розгляд в суді першої інстанції;
- 19 березня 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/3145/21 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 03 березня 2021 про надання витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні;
- 17 травня 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/3730/21 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 19 березня 2021 року про надання витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні;
- 27 травня 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/9849/20 задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано керівника слідчого розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19 серпня 2020 року про оголошення підозри ОСОБА_4 у кримінальному провадженні;
- 27 травня 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/3128/20 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва розглянути скаргу позивачів від 27 лютого 2020 року на бездіяльність прокурорів та слідчих в рамках кримінального провадження;
- 17 червня 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/7757/21 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано процесуального прокурора розглянути клопотання позивачів від 27 травня 2021 року про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні;
- 28 вересня 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/10971/21 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивачів від 28 липня 2021 року про проведення одночасного допиту потерпілих із підозрюваним у кримінальному провадженні;
- 04 листопада 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/13554/21 задоволено скаргу потерпілих та зобов`язано уповноважених осіб Подільської окружної прокуратури м. Києва розглянути клопотання позивачів від 21 вересня 2021 року у відповідності до ст. 220 КПК України у кримінальному провадженні.
Згідно листа Київської місцевої прокуратури № 7 від 14 січня 2021 року № 10.37-45-178 вих21, у провадженні Подільського управління поліції ГУНП у м. Києві проводиться судове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100070004078 від 11 червня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, жодній особі про підозру не повідомлялось, про що вказав представник Київської міської прокуратури у додаткових поясненнях.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
У відповідності до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).
Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.
Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування, участь родичів загиблих та незалежність слідства.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення.
Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 (провадження № 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61- 11020св20), від 13.09.2023 у справі № 757/62500/16-ц (провадження № 61-6809св23).
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21).
Як убачається з матеріалів справи, відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_2 з приводу крадіжки в період часу з 06.05.2014 по 06.06.2014 її коштів шляхом вільного доступу до приміщення квартири АДРЕСА_1 внесено слідчим відділом Подільського УП ГУНП у м. Києві за № 12014100070004078 від 11.06.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 
Потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , починаючи з 2017 року неодноразово зверталися до органу досудового розслідування з клопотаннями у вказаному кримінальному провадженні, які не були розглянуті вчасно у відповідності до вимог КПК України, що стало підставою для оскарження потерпілими дій (бездіяльності) уповноважених осіб органу досудового розслідування (слідчих, прокурорів) до суду, на підтвердження чого позивачами долучено до матеріалів справи 35 копій ухвал слідчих суддів (суду), які набрали законної сили та якими встановлено бездіяльність органів досудового розслідування та прокуратури, а їх процесуальні рішення скасовані слідчими суддями (судом) у зв`язку із порушеннями ними вимог КПК України.
Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває з 2014 року, кінцеве процесуальне рішення не прийнято, жодній особі не повідомлено про підозру.
Наведені обставини свідчить про відсутність контролю та належного нагляду за досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні керівництвом місцевої прокуратури та відомчого контролю керівництвом органу досудового розслідування.
Такими діями позивачам завдано моральну шкоду, в результаті не виконання слідчим, прокурорами своїх процесуальних обов`язків, що призвело до постійної необхідності захищати свої порушені права у суді, внаслідок чого порушені нормальні життєві зв`язки позивачів.
Надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань позивачів, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 тривалий час не мала можливості працювати, оскільки їй довелося захищати свої порушені права у суді, оскаржувати дії, бездіяльність слідчого, прокурора.
Крім цього, понесення моральних страждань позивачів проявились також у погіршенні стану здоров`я, що підтверджується долученими до матеріалів справи медичними документами, а саме звернення за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я, виписками з амбулаторних карток позивачів. Зокрема, з виписки амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 14 травня 2020 року вбачається, що останній встановлено діагноз: позаорганна пухлина черевної порожнини, гіпертонічна хвороба серця, поліостеоартроз дрібних суглобів, верхніх кінцівок колінних, кульшових суглобів та така потребує постійного сторонньої допомоги довічно. ОСОБА_1 встановлено діагноз: основний - доброякісне пароксизмальне запаморочення, супутній - посттравматичний стресовий розлад та потребує консультації невролога. Дані обставини установлено із листа КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва від 18 березня 2021 року. 
При цьому суд наголошує на тому, що за дії та бездіяльність державних органів відповідальність покладається саме на державу, а не безпосередньо на орган, що допустив порушення. 
Щодо визначення розміру моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивачі просили компенсувати їм моральну шкоду у розмірі по 1 000 000 грн кожній, обгрунтовуючи такий розмір значними моральними стражданнями протягом тривалого часу (понад 10 років).
Однак, суд не може погодитися із заявленим позивачами розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.
Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень статей 23, 1174 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості та справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" № 4 від 31 березня 1995 року.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Суд в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілих у кримінальному провадженні, які заслуговують на відшкодування у розмірі по 1 000 000 грн кожній, а тому вважає за необхідне, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності, розумності, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 моральну шкоди в розмірі по 5 000 грн кожній.
Стосовно вимог позивачів про відшкодування майнової шкоди (збитків) в розмірі 4 000 грн, яка полягає у витратах, пов`язаних із зверненням до суду, кожній з позивачок, а також 31 000 грн на лікування зубів ОСОБА_1 , суд вважає такі вимоги недоведеними, оскільки позивачами не долучено жодних доказів у відповідності до вимог ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували її понесення, та спричинення внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування.
За таких обставин, задоволенні вказаних вимог позивачів про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити у повному обсязі.
При цьому, суд зауважує, що позивачі звернулися з позовом до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Подільської окружної прокуратури міста Києва, які не є юридичними особами, тобто не є органами, наділеними повноваженнями представляти державу в суді, відповідно не є належними відповідачами у даній справі.
Крім цього, неналежним відповідачем є Державна казначейська служба України, оскільки остання не є учасником спірних правовідносин, а органом, через який грошові кошти на відшкодування шкоди списуються в безспірному порядку.
За таких обставин, у задоволенні позовних вимог до вказаних відповідачів слід відмовити.
Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
У постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 522/26382/15 колегія суддів наголосила, що виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Оцінюючи зібрані у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково, та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі по 5000 грн. кожній.
Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.  
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачів при поданні позову до суду звільнено від сплати судового збору у відповідності до Закону України «Про судовий збір». 
Таким чином, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави у відповідності до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу.
На підставі викладеного, та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Київської міської прокуратури, Подільської окружної прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державна казначейська служба України про стягнення шкоди завданої внаслідок незаконних дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять) гривень.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять) гривень.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повні ім`я та найменування сторін:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач - Подільська окружна прокуратура міста Києва, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Костянтинівська, будинок № 19-Б;
відповідач - Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Хорива, будинок № 21;
відповідач - Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Бастіонна, будинок № 6;
відповідач - Київська міська прокуратура, місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, 45/9;
відповідач - Головне управління Національної поліції у м. Києві, місцезнаходження: м.Київ, вул. Володимирська, 15.
Повний текст рішення складено 30 березня 2026 року.

Суддя         Л.Д. Будзан