ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 м. Дніпро Справа № 904/3519/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест-Вуд ЛТД» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2024 у справі № 904/3519/24 (суддя Назаренко Н.Г.), повний текст рішення складено 11.12.2024
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест-Вуд ЛТД», м. Виноградів, Закарпатської області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сади Дніпра», м. Підгородне, Дніпропетровської області 
про стягнення заборгованості у сумі 126 537,84 грн за договором перевезення вантажів у міжнародних сполученнях, -
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сади Дніпра», м. Підгородне, Дніпропетровської області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест-Вуд ЛТД», м. Виноградів, Закарпатської області 
про стягнення 415 722,83 грн за договором перевезення вантажів, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

В серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест-Вуд ЛТД» (далі - ТОВ «Вест-Вуд ЛТД», позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовами) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сади Дніпра» (далі - ТОВ «Сади Дніпра», відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовами) про стягнення заборгованості у сумі 126 537,84 грн за договором перевезення вантажів у міжнародних сполученнях № 26012024 від 26.01.2024, яка складається з: 113 738,00 грн основного боргу, 3 433,55 грн інфляційних втрат, 941,60 грн 3% річних, 8 424,69 грн пені.
05.09.2024 від ТОВ «Сади Дніпра» надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» на користь ТОВ «Сади Дніпра» 415 722,83 грн. В задоволенні первісного позову просить відмовити повністю.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2024 первісний позов ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» до ТОВ «Сади Дніпра» про стягнення заборгованості у сумі 126 537,84 грн за договором перевезення вантажів у міжнародних сполученнях – задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Сади Дніпра» на користь ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» основний борг у сумі 113 738,00 грн, інфляційні збитки у сум 3 199,68 грн, 3% річних у сумі 913,63 грн, пеню у сумі 8 154,33 грн та судовий збір у сумі 3 015,26 грн. В решті первісного позову відмовлено.
Зустрічний позов ТОВ «Сади Дніпра» до ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» про стягнення 415 722,83 грн за договором перевезення вантажів – задоволено. 
Стягнуто з ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» на користь ТОВ «Сади Дніпра» збитки у сумі 415 722,83 грн та судовий збір у сумі 4 988,67 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі – ЦАГС) і просить: скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2024 у справі № 904/3519/24 в частині задоволення зустрічної позовної заяви про стягнення на користь ТОВ «Сади Дніпра» з ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» 415 722,83 грн збитків та 4 988,67 грн судового збору; ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову про стягнення з ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» на користь ТОВ «Сади Дніпра» 415 722,83 грн збитків - відмовити повністю; в іншій частині рішення суду залишити без змін; судовий збір просить покласти на ТОВ «Сади Дніпра».
Апелянт вважає рішення в оскарженій частині незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
У скарзі зазначено, що зустрічний позов мав розглядатися за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням перевізника – у Господарському суді Закарпатської області, оскільки відповідачем за зустрічним позовом є перевізник, зареєстрований у м. Виноградів Закарпатської області. 
Також апелянт посилається на те, що три спірні перевезення за заявками № 89, № 95 та № 115 були належно виконані: яблука доставлено до м. Трієст (Італія), CMR-накладні № 1078, № 1102, № 1208 містять підписи одержувача Distrimex sas без зауважень щодо якості вантажу, претензійні акти при прийманні не складалися, а сторонами підписані акти здачі-приймання послуг № 02/02 від 03.02.2024, № 17/02 від 19.02.2024 та № 06/04 від 09.04.2024. 
На думку скаржника, з моменту видачі вантажу одержувачу відповідальність перевізника за збереження товару припинилася відповідно до ст. 310 Господарського кодексу України (далі – ГК України) та ст. 924 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тому покладення на нього відповідальності за псування яблук є помилковим. 
Апелянт також стверджує, що одержувач не відмовлявся від прийняття вантажу, що спростовує твердження про істотне пошкодження товару, а перевезення були повністю оплачені замовником без претензій. 
Окремо зазначено, що умова заявок щодо температурного режиму «+1?» є неконкретною та не встановлює чітких параметрів перевезення. 
Скаржник посилається на Конвенцію про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (CMR), відповідно до якої прийняття вантажу без зауважень є первинним доказом належного виконання перевезення, а письмових претензій від одержувача до перевізника не надходило.
Крім того, апелянт вказує, що замовник не дотримався передбаченого п. 2.1.10. договору порядку фіксації пошкодження вантажу: відсутні акти про нестачу чи псування з підписом водія перевізника та відмітками у CMR. Також, на думку апелянта, матеріали справи не містять належних доказів фактичного надання знижок покупцю яблук, митних документів чи інших підтверджень розміру заявлених збитків. 
Окремо скаржником заперечується допустимість звітів сюрвейєра, оскільки вони складені іноземною мовою без належного перекладу українською та без належного засвідчення, а фотознімки не доводять, що зображений на них товар є саме тим, який перевозився апелянтом. 
Скаржник наголошує, що позивач за зустрічним позовом не довів усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки, вини перевізника, причинного зв`язку між його діями та збитками, а також самого реального розміру збитків. Претензії щодо попередніх перевезень були висунуті лише після звернення ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» з вимогою оплатити останнє перевезення, що свідчить про непослідовність дій ТОВ «Сади Дніпра». 
Крім того, протоколи узгодження знижок містять посилання на контракт № 23/01/2023/1 від 23.01.2023 та акти Damage survey report від 06.02.2024, 21.02.2024 і 11.04.2024, які до матеріалів справи не подані. 

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовами у встановлений апеляційним судом строк, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, а тому справа вирішується за наявними в ній матеріалами.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Суд першої інстанції встановив, що між ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» (перевізник) та ТОВ «Сади Дніпра» (замовник) укладено договір перевезення вантажів у міжнародних сполученнях № 26012024 від 26.01.2024. 
За змістом п. 1.1. договору замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації та виконання міжнародних автомобільних перевезень відповідно до узгоджених сторонами заявок, які згідно з п. 1.2. є невід`ємною частиною договору. Замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати послуги перевізника (п. 2.1.11.), а перевізник після виконання доручення повинен надати рахунок, акт виконаних робіт, податкову накладну та CMR з відміткою вантажоодержувача, оригінали яких має направити замовнику не пізніше 5 робочих днів після вивантаження (п. 2.2.8.).
Пунктами 4.1.-4.3. договору передбачено, що загальна ціна договору складається із суми виконаних заявок, вартість кожного перевезення визначається у заявках, а якщо вона встановлена в іноземній валюті – розрахунок проводиться у гривні за курсом НБУ на день завантаження. 
За змістом п. 5.1. договору розрахунки здійснюються на підставі рахунку перевізника, у тому числі направленого факсимільним зв`язком, а за п. 5.2. рахунки підлягають оплаті протягом 5 робочих днів з дати пред`явлення CMR з відміткою одержувача. 
Згідно з п. 5.5. договору сторони підписують акт виконаних робіт, а якщо замовник не підписав і не заперечив його протягом 21 робочого дня з моменту отримання, акт вважається прийнятим без зауважень. 
Пунктом 6.2. Договору передбачено відшкодування збитків винною стороною, п. 6.5. – пеню за прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, п. 6.6. – збільшення строку позовної давності щодо штрафних санкцій до повного виконання зобов`язань, п. 6.7. – повну відповідальність перевізника за пошкодження, псування або втрату вантажу під час перевезення. 
За змістом п. 9.1. договір діє до 31.12.2024 з автоматичним продовженням за відсутності заяв сторін про припинення.
Суд встановив, що за заявкою № 115 від 22.03.2024 до договору замовник доручив перевезення яблук у ящиках масою брутто 21 700 кг за маршрутом смт Підгородне Дніпропетровської області (Україна) – м. Копер (Словенія). Вартість перевезення погоджена у сумі 2 700 євро в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату завантаження. Заявка підписана сторонами та скріплена печатками.
Згідно з CMR № 1208 вантаж доставлено до пункту призначення 09.04.2024, що підтверджено підписом і печаткою вантажоодержувача. 
Актом № 06/04 від 09.04.2024 підтверджено надання послуг на суму 113 738,04 грн. Оплата цієї суми замовником не здійснена, що стало підставою первісного позову.
Також судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом посилався на три перевезення яблук, під час яких, на його думку, було порушено погоджений температурний режим +1°С, що призвело до псування вантажу.
За заявкою № 89 перевезення здійснювалося за маршрутом м. Підгородне – порт Трієст (Італія) у період з 29.01.2024 по 04.02.2024. Після прибуття вантажоодержувач Distrimex sas повідомив про часткове псування товару. 
Згідно зі звітом сюрвейєра від 06.02.2024 збитки визначено у сумі 4 892,94 дол. США. 
Протоколом узгодження знижки від 17.07.2024 сторони зовнішньоекономічного контракту погодили знижку 4 378,98 дол. США, на яку оформлено кредит-ноту від 24.07.2024 та додаткову угоду № 4.
За заявкою № 95 перевезення здійснювалося тим самим маршрутом з 12.02.2024 по 19.02.2024. 
Згідно зі звітом сюрвейєра від 21.02.2024 збитки визначено у сумі 3 981,25 дол. США. 
Протоколом узгодження знижки від 17.07.2024 погоджено знижку 3 800,00 дол. США, оформлено кредит-ноту від 24.07.2024 та додаткову угоду № 6.
За заявкою №115 перевезення здійснювалося за маршрутом м. Підгородне – м. Копер у період з 25.03.2024 по 09.04.2024. Після прибуття вантажоодержувач повідомив про часткове псування вантажу. 
Згідно зі звітом сюрвейєра від 11.04.2024 збитки визначено у сумі 4 840,42 дол. США. 
Протоколом узгодження знижки від 17.07.2024 погоджено знижку 1 895,73 дол. США, на яку оформлено кредит-ноту від 24.07.2024 та додаткову угоду № 16.
Позивач за зустрічним позовом посилався на дані самописця, згідно з якими температура в контейнерах замість погоджених +1°С досягала +14,4°С, що, на його думку, негативно вплинуло на якість яблук. 
Загальний розмір наданих покупцю знижок за трьома перевезеннями склав 10 074,71 дол. США (4 378,98 + 3 800,00 + 1 895,73). За офіційним курсом НБУ станом на 04.09.2024 – 410,2640 грн за 1 дол. США – ця сума становить 415 722,83 грн, що й було заявлено до стягнення за зустрічним позовом.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист порушеного майнового права, зокрема шляхом відшкодування збитків. 
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України).
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням майна або витратами, необхідними для відновлення порушеного права.
Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає застосування відповідальності. 
Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, надати докази невиконання зобов`язань і підтвердити причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.
Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.
Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не охоплюється визначенням обставин непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.
Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.
Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «Сади Дніпра» про стягнення з ТОВ «Вест-Вуд ЛТД» збитків у розмірі 415 722,83 грн, а також пов`язаних із цим висновків суду щодо доведеності факту порушення перевізником умов договору перевезення, наявності причинного зв`язку між недотриманням температурного режиму під час транспортування вантажу та його псуванням, належності й допустимості поданих доказів, зокрема звітів сюрвейєра, протоколів узгодження знижки, кредит-нот і додаткових угод, а також встановлення підстав для покладення на перевізника відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Як зазначалося вище та правильно встановлено судом першої інстанції, між сторонами існували договірні правовідносини, що виникли з договору перевезення вантажів у міжнародних сполученнях № 26012024 від 26.01.2024, за умовами якого перевізник зобов`язувався здійснювати перевезення вантажів за погодженими заявками, а замовник – приймати та оплачувати надані послуги у строки та на умовах, визначених договором і відповідними заявками.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли з договору міжнародного автомобільного перевезення вантажу, а тому поряд із положеннями національного законодавства до них підлягають застосуванню норми Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (CMR) від 19.05.1956, яка є частиною законодавства України та регулює відповідальність перевізника при міжнародному автоперевезенні (далі – Конвенція).
Відповідно до п. 1 ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. 
Отже, саме на перевізника покладається ризик збереження вантажу протягом усього часу його транспортування.
Місцевий господарський суд правильно виходив із того, що заявлені вимоги випливають із порушення перевізником своїх договірних обов`язків щодо належного перевезення вантажу та дотримання погодженого температурного режиму.
Згідно з п. 6.7. договору перевізник несе повну відповідальність за пошкодження, псування або втрату вантажу під час перевезення. 
Матеріалами справи підтверджується, що за заявками на перевезення № 89, № 95 та № 115 сторонами було прямо погоджено спеціальні умови перевезення швидкопсувного товару – яблук свіжих автомобілем-рефрижератором Volvo АО 0504 НК / НОМЕР_1 із дотриманням температурного режиму +1°С та використання самописця. Разом із тим із наданих даних температурного контролю вбачається відхилення від установлених параметрів із підвищенням температури до +14,4°С, що для такого виду вантажу є істотним порушенням умов транспортування.
Наслідком недотримання температурного режиму стало часткове псування вантажу, що підтверджується звітами сюрвейєра від 06.02.2024, 21.02.2024 та 11.04.2024, складеними після прибуття вантажу до пунктів призначення, а також подальшими протоколами узгодження знижки, кредит-нотами та додатковими угодами між продавцем і покупцем, за якими замовник був змушений компенсувати покупцеві втрати шляхом надання знижки на поставлений товар.
Згідно з п. 2 ст. 17 Конвенції перевізник може бути звільнений від відповідальності лише у разі доведення, що ушкодження вантажу сталося внаслідок дій позивача, особливих інструкцій відправника, природних властивостей вантажу або обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких не міг відвернути. 
Водночас відповідно до ст. 18 Конвенції тягар доказування наявності таких обставин покладається саме на перевізника.
У даній справі відповідачем не надано належних і допустимих доказів існування будь-яких обставин, що звільняють його від відповідальності у розумінні статей 17, 18 Конвенції. Зокрема, не доведено, що псування яблук стало наслідком їх природних властивостей, неналежного пакування, дій відправника чи одержувача або непереборних зовнішніх факторів. Так само не подано доказів належного функціонування холодильного обладнання, дотримання погодженого температурного режиму при використанні самописця під час перевезення.
При цьому п. 4 ст. 18 Конвенції прямо передбачає, що у разі перевезення вантажу транспортними засобами, спеціально обладнаними для захисту від впливу тепла, холоду чи змін температури, перевізник не може посилатися на природні властивості вантажу, якщо не доведе, що вжив усіх необхідних заходів щодо вибору, обслуговування та використання такого обладнання. Саме таких доказів відповідач суду не надав.
Отже, з урахуванням положень статей 17, 18 Конвенції, саме перевізник відповідає за ушкодження вантажу, яке сталося в період з моменту прийняття товару до перевезення до його доставки.
Посилання апелянта на відсутність зауважень у CMR-накладних та актів приймання товару не спростовують установлених судом обставин, оскільки протоколи узгодження знижки, додаткові угоди та кредит-ноти прямо містять посилання на відповідні інвойси, номери транспортного засобу та акти Dаmage survey reoirt від 06.02.2024, 21.02.2024 і 11.04.2024, у яких зафіксовано виявлення частини товару неналежної якості під час приймання покупцем Distrimex sas. Такі документи дають можливість ідентифікувати конкретні поставки, транспортний засіб, причину зменшення вартості товару та зв`язок пошкодження вантажу саме з перевезеннями, здійсненими відповідачем за зустрічним позовом.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заперечення відповідача за зустрічним позовом про неможливість ідентифікувати пошкоджений товар як той, що перевозився саме ним. У відповідних документах містяться посилання на конкретні інвойси, акти приймання товару, дати поставок та державні номери транспортного засобу НОМЕР_2 / НОМЕР_1 , які збігаються з реквізитами заявок № 89, № 95, № 115. Така сукупність доказів дає змогу достовірно встановити належність пошкодженого вантажу до спірних перевезень і причинний зв`язок між діями перевізника та збитками замовника.
Доводи скаржника про те, що фотозвіти сюрвейєра не підтверджують належність пошкодженого товару спірним перевезенням, обґрунтовано відхилені місцевим господарським судом, оскільки висновки сюрвейєра узгоджуються з іншими письмовими доказами у справі, а доказів їх недостовірності чи фальсифікації не подано. 
Посилання апелянта на відсутність зауважень у CMR-накладних також не спростовують висновків суду, адже відсутність відмітки в транспортному документі не виключає можливості виявлення прихованих або таких, що проявляються після розвантаження, дефектів товару, особливо коли йдеться про швидкопсувну продукцію, якість якої залежить від дотримання температурного режиму в дорозі. Саме тому подальші огляди незалежного сюрвейєра є належним способом фіксації стану товару після доставки.
Доводи скаржника про те, що знижки покупцю надавалися без участі перевізника, не звільняють останнього від відповідальності, оскільки збитки полягають у реальному зменшенні майна замовника внаслідок порушення перевізником умов договору, а сам факт компенсації вартості пошкодженого товару шляхом зменшення ціни не усуває права вантажовласника на відшкодування понесених збитків з особи, відповідальної за їх заподіяння, тобто з перевізника.
Так само безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність претензій до моменту подання зустрічного позову, адже закон та умови договору не ставлять можливість судового захисту в залежність від попереднього направлення претензії, якщо інше прямо не передбачено договором або спеціальним законом. Сам по собі факт ненаправлення претензії не спростовує наявності порушення та завданих збитків.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки перевізника (недотримання температурного режиму), збитків у замовника, причинного зв`язку між порушенням та шкодою, а також вини перевізника, яка не була спростована належними доказами. Тому висновок про стягнення збитків у сумі 415 722,83 грн є законним та обґрунтованим.
Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції правил виключної територіальної підсудності колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки згідно з ч. 1 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з договору перевезення, у разі, коли одним з відповідачів є перевізник, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням перевізника.
Відповідно до ч. 14 ст. 30 ГПК України, зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті, правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.
Наведена норма прямо передбачає порядок визначення підсудності у разі об`єднання взаємопов`язаних вимог та виключає довільне тлумачення правил територіальної юрисдикції.
Як убачається з матеріалів справи, спір виник саме з договірних відносин перевезення, а відповідачем за зустрічним позовом дійсно є перевізник.
В той же час, згідно з приписами ч. 2 ст. 279 ГПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
У даному випадку матеріали справи не містять доказів звернення відповідача за зустрічним позовом до господарського суду з відповідною заявою чи запереченнями про непідсудність зустрічного позову Господарському суду Дніпропетровської області. Отже, відповідні доводи не були належним чином заявлені під час розгляду справи судом першої інстанції та фактично зводяться до посилань, наведених лише на стадії апеляційного перегляду. Така процесуальна поведінка свідчить про відсутність своєчасного оспорення визначеної судом підсудності та не може сама по собі бути підставою для скасування законного й обґрунтованого рішення.
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення. Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, належно оцінив докази у їх сукупності та ухвалив законне і мотивоване рішення.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест-Вуд ЛТД» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2024 у справі № 904/3519/24 – залишити без змін.
Судовий збір у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест-Вуд ЛТД».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.05.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов