Справа № 159/2424/26
Провадження № 2/159/1904/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
29 червня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Денисюк Т.В., 
за участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 3971030 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.09.2023 в сумі 19000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.09.2023 ОСОБА_1  уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі – ТОВ «Лінеура Україна») в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3971030. У Договорі сторони погодили розмір кредиту 2500 гривень, строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, процентну ставку2 % в день.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед позичальником виконало, перерахувавши за допомогою платіжного провайдера 11.09.2023 на зазначену відповідачем в договорі платіжну картку № НОМЕР_1 кошти в розмірі 2500 гривень. 
На підставі договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», включивши відповідача в реєстр боржників. 
Оскільки станом на дату укладання Договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024, строк дії кредитного договору № 3971030 від 11.09.2023 не закінчився, тому в межах строку дії договору, укладеного між Первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» продовжувало здійснювати нарахування відсотків.
У зв`язку із неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 19000 гривень, з яких 2500 гривень тіло кредиту; 11300 грн відсотків, нарахованих первісним кредитором до відступлення права вимоги та 5200 грн відсотків нарахованих позивачем після відступлення права вимоги до закінчення строку дії договору (104 дні), а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.
29.04.2026 суд відкрив провадження у справі, на підставі п.1 ч.6 ст.19, ч.1 ст.274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності.
Належним чином повідомлена відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася (рекомендоване повідомлення про вручення 09.06.2026 поштового відправлення №R067186170285). Окрім того, ухвала про відкриття провадження у справі скерована відповідачу на електронну пошту, що відображено у системі документообігу суду від 12.05.2026.
Відповідач правом подати відзив не скористалася.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК).
Керуючись положеннями статті 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) – 29.06.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
11.09.2023 відповідач ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи на вебсайті credit7.ua створила Особистий кабінет позичальника, вказала свої персональні дані, паспорт громадянина України, пройшла перевірку у системі BankID Національного банку і використовуючи персональний одноразовий ідентифікатор М538 уклала 11.09.2023 з ТОВ «Лінеура Україна» електронний договір №3971030 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 
У договорі (а.с.47-56) сторони погодили усі істотні умови кредитування:
кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 2500 гривень (п.1.2) шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок за номером електронного платіжного засобу - банківської картки № НОМЕР_2 (п.2.1), на строк 360 днів з періодичністю платежів кожні 30 днівв (п.1.3). 
Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору (п.п. 1.2., 1.3. Кредитного договору) (а.с.44). 
За користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою, яка становить 2% за кожен день користування кредитом, яка застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного у п.1.3. договору (1.4.1).
Знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується якщо клієнт до 11.10.2023 (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені Договором (п. 1.4.2 Кредитного договору). 
Умовами договору передбачена пролонгація договору за ініціативою позичальника (п.1.3.1).
У випадку невиконання або неналежного виконання (прострочення виконання) клієнтом своїх грошових зобов`язань за договором товариство має право нарахувати штраф, порядок і розмір якого зазначений в пунктах 6.3, 6.4 договору.
Детальна інформація про умови кредитування відображена у Паспорті споживчого кредиту (а.с.29-31).
ТОВ «Лінеура Україна» виконало зобов`язання за договором, 11.09.2023 перерахувало на зазначену відповідачем у договорі платіжну карту № НОМЕР_1 за допомогою системи PayTech кошти в розмірі 2500 грн, що підтверджується листом ТОВ «ПейТек» №20240531-821 від 31.05.2024 (а.с.43) та договором №210222-1 про організацію переказу грошових коштів від 21.02.2024 (а.с.56-59). 
З наданих позивачем розрахунків заборгованості (а.с.34-41) вбачається, що відповідач внесла лише один платіж .
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» (а.с.34-39) первісний кредитор у період з 11.09.2023 до 11.10.2023 для нарахування процентів застосовував знижену процентну ставку 0,01% в день, що становить 0,25 грн (2500х0,01%). Розмір відсотків у цей період становив 7,50 грн. Відповідач 12.10.2023 внесла платіж в розмірі 7,50 грн, які ТОВ «Лінеура Україна» зарахувало на погашення нарахованих в цей період відсотків. Оскільки відповідач до 12.10.2023 не внесла кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, не здійснила часткове дострокове повернення кредиту, а лише погасила нараховані відсотки, первісний кредитор з 12.10.2023 до відступлення права вимоги (24.05.2024) нараховував відсотки на стандартних умовах - 2% в день, що становить 50 грн (2500х2%). Штрафні санкцій ТОВ «Лінеура Україна» не нараховувало.
Підсумково, відповідно до цього ж розрахунку за ОСОБА_1 перед ТОВ «Лінеура Україна» на 24.05.2024 (256 днів) обліковується заборгованість в розмірі 13807,5 грн, з них 2500 грн - основного боргу, 11300 грн - заборгованість за відсотками. 
На підставі Договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «Лінеура Україна», позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №3971030 від 11.09.2023 (а.с.23). 
Перехід права вимоги зафіксований у акті прийому-передачі та у витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024, де за порядковим номером 2185 включений боржник ОСОБА_1 за кредитним договором №3971030 від 11.09.2023 із загальною сумою заборгованості 13800 грн, з них 2500 грн - основного боргу, 11300 грн - заборгованість за відсотками.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.40-41) після відступлення права вимоги позивач за 104 дні з 25.05.2026 до закінчення дії строку кредитного договору продовжував нараховувати відповідачу відсотки за процентною ставкою 2% в день (50 грн) в сумі 5200 грн (50х104).
Остаточно за відповідачем обліковується заборгованість за спірним кредитним договором в сумі 19000 гривень, з яких 2500 гривень тіло кредиту; 16500 грн відсотків (11300 грн відсотки, нараховані первісним кредитором до відступлення права вимоги та 5200 грн відсотки, нараховані позивачем після відступлення права вимоги до закінчення строку дії договору).
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).
В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі – Закону).
Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У постанові від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Суд встановив, що кредитний договір, про який йдеться у справі, за формою відповідає вимогам законодавства, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. 
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
ОСОБА_1 при укладенні договору пройшла ідентифікацію за паспортними даними, ідентифікаційним кодом, номером мобільного телефону, погодилася на запропоновані умови кредитування і скористалася кредитом, який був перерахований на її платіжну картку, а також внесла платіж на погашення відсотків.
Проведення відповідачем часткової оплати на повернення кредиту , що відображено у розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна», також засвідчує існування між сторонами кредитних правовідносин.
Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. 
Також у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17 та від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.
Предметом даного позову є стягнення фактором заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована особа, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належні оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр боржників, докази оплати за договором.
Позивачем на підтвердження права вимоги до відповідача надані копія договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024, докази оплати за договором — платіжні інструкції № 410, №411 та №412 від 30.05.2024, №417, №418 та №419 від 31.05.2024 (а.с.19-21), акт прийому-передачі реєстру боржників, витяг з реєстру, до якого за порядковим номером 2185 включений боржник ОСОБА_1 за кредитним договором №3971030 від 11.09.2023, тому суд вважає, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підтвердило факт переходу до нього права вимоги за Договором №3971030 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.09.2023, укладеним між ОСОБА_1 і ТОВ «Лінеура Україна». 
Відповідач не надала суду доказів сплати заборгованості первісному кредитору, тому, враховуючи доведеність позивачем переходу до нього права вимоги, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» має право вимагати стягнення з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором, а враховуючи, що строк дії договору на момент відступлення права вимоги не закінчився, новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу, мав право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом.
При вирішенні питання розміру заборгованості суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з наданими первісним кредитором та позивачем розрахунками за ОСОБА_1 рахується заборгованість за Договором №3971030 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.09.2023 в загальному розмірі 19000 гривень. 
Позивач довів суду використання та неповернення відповідачем кредитних коштів в розмірі 2500 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині є підставними. 
Окрім тіла кредиту позивачем до стягнення заявлені проценти в розмірі 16500 грн, з яких 11300 грн нараховані первісним кредитором до дати відступлення права вимоги (24.05.2024), та нараховані позивачем після 24.05.2024 до 12.09.2024, тобто за 104 дні, до дати закінчення строку дії кредитного договору. 
В силу частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина перша – четверта статті 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). 
При вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.
У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Суд під час перевірки розміру нарахованих позивачем відсотків керувався приписами статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, яким визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, та в якому згідно в п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-IX визначено, що максимальний розмір денної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Приписи п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо підвищених ставок процентів у перехідний період 240 днів, відповідно до частини 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» в частині умов перехідного періоду поширюється на договори про споживчі кредити, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Відтак до спірних правовідносин необхідно застосувати приписи п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», оскільки кредитний договір № 3971030 укладений 11.09.2023, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ та строк дії цього договору не закінчився після набрання чинності цим Законом.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - не більше 1,5%, а з 20.08.2024 - не більше 1%.
Як встановив суд, первісний кредитор у період 11.09.2023 до 11.10.2023 для нарахування процентів застосовував знижену процентну ставку 0,01% в день, що становить 0,25 грн (2500х0,01%). Розмір відсотків у цей період становив 7,50 грн. Відповідач 12.10.2023 внесла платіж в розмірі 7,50 грн, які ТОВ «Лінеура Україна» зарахувало на погашення нарахованих в цей період відсотків. Оскільки відповідач до 12.10.2023 не внесла кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, не здійснила часткове дострокове повернення кредиту, а лише погасила нараховані відсотки, первісний кредитор з 12.10.2023 до відступлення права вимоги (24.05.2024) нараховував відсотки на стандартних умовах - 2% в день. Після відступлення права вимоги позивач 104 дні з 25.05.2026 до закінчення дії строку кредитного договору продовжував нараховувати відповідачу відсотки за процентною ставкою 2% в день.
Проте, нарахування первісним кредитором відсотків у період з 22.04.2024 до дати відступлення права вимоги (24.05.2024) та подальше нарахування позивачем процентів після відступлення права вимоги до закінчення строку дії кредитного договору за ставкою 2% в день не відповідає вимогам законодавства.
А тому заявлену до стягнення заборгованість за відсотками необхідно перерахувати з урахуванням приписів Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому необхідно врахувати, що первісним кредитором відсотки за період з 11.09.2023 до 21.04.2024 нараховані правомірно за процентними ставками 0,01% і 2% в день. Згідно з розрахунком заборгованості розмір відсотків з урахуванням внесеного відповідачем 12.10.2023 платежу в сумі 7,50 грн, станом на 21.04.2024 становить 9650 грн. 
Перерахунку підлягає розмір заборгованості за відсотками після 21.04.2024. Так відсотки за період з 22.04.2024 до 19.08.2024 необхідно перерахувати за ставкою 1,5% в день, а з 20.08.2024 до закінчення строку дії договору – за ставкою 1% в день.
У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
За розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом буде становити 14750 грн:
-за період з 11.09.2023 до 21.04.2023 - 9650 грн;
-за період з 22.04.2024 до 19.08.2024 (за 120 днів) – 4500 грн (2500х1,5%х120 днів);
-за період з 20.08.2024 до 12.09.2024 (за 24 дні) – 600 грн (2500х1%х24 дні).
Ураховуючи наведене, загальна сума заборгованості за Договором № 3971030 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.09.2023, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 17250 грн, з них 2500 грн тіло кредиту, 14750грн проценти.
Відповідач доказів належного виконання кредитних зобов`язань чи контррозрахунок заборгованості не надала.
Щодо судових витрат.
У частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги суд задовольнив на 91% (17250х100:19000), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 2422,78 гривень (2662,40х91%).
До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).
Позивачем заявлено до стягнення 10000 грн витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 укладеного з адвокатом Столітнім М.М., ордер, заявку на виконання доручення №18331 від 23.03.2026, копію Акту приймання-передачі виконаних робіт від 21.04.2026, рахунок на оплату.
Фактично послуги адвоката позивачем на час ухвалення судового рішення не оплачені. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами (ст.133, ст. 141 ЦПК України)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18)
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). 
Перевіривши зміст поданих позивачем документів,суд вважає, що до відшкодування підлягають послуги щодо складання одного адвокатського запиту, складання позовної заяви, складання клопотання про витребування доказів. 
Разом з тим позивачем включені до відшкодування послуги з усної консультації (позиція «1»), дослідження наданих клієнтом документів (позиція «2»), аналіз чинного законодавства (позиція «3»), узгодження позиції з клієнтом (позиція «4»), письмова юридична консультація (позиція «5»), які на переконання суду відносяться до робіт по складанню позовної заяви, ціна якої визначена у розмірі 1640 грн. 
Крім того, згідно з Актом прийому-передачі виконаних робіт від 21.04.2026 до складу витрат на правничу допомогу включена позиція «10» - представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства в тому числі в судових засіданнях (вартість 1640 грн), проте розгляд справи проведено за відсутності представника позивача, тому ці витрати не підлягають компенсації.
Також на переконання суду суто технічну функцію виконує підготовка інших документів (крім процесуальних) (позиція «8» вартість 840 грн), а тому ці витрати не підлягають відшкодуванню, що відповідає позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 19.06.2024 у справі № 170/332/22. 
Враховуючи характер спірних правовідносин, малозначність справи, розмір заявленої кредитної заборгованості, часткове задоволення позову, обсяг правничої допомоги, яка реально та фактично була необхідною для захисту інтересів позивача, суд вважає необхідним застосувати приписи частини другої статті 141 ЦПК України та стягнути з відповідача 3000 гривень витрат на правничу допомогу (3280х91%), що є фактично пропорційним розміру задоволених позовних вимог, відповідає принципам розумності та справедливості. 
Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-81, 133, 137, 141, 247, 265, 268, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3, 6, 207, 256, 257, 267, 263, 512-514, 516, 530, 536, 626-628, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України, Законом України «Про споживче кредитування», суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 3971030 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.09.2023 в розмірі 17250 (сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень, з них: 2500 гривень - тіло кредиту, 14750 гривень - заборгованість за нарахованими первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відсотками. 
В решті позову відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 78 копійок сплаченого судового зборута 3000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», код ЄДРПОУ: 44559822, адреса: м.Київ, вул.Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 29.06.2026.

Головуючий	Т. В. ДЕНИСЮК