Справа 206/1425/26 
Провадження 2/206/1553/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
09 червня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді – Гаркуші В.В.,
за участю секретаря судового засідання Дуб В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд:
- стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованість за кредитним договором №95563869000 від 21.08.2019 року в загальному розмірі 30428,62 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (за реквізитами: код ЄДРПОУ 35234236, НОМЕР_2 , банк отримувача – АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, 28 корпус, 4-ий поверх);
- стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (за реквізитами код ЄДРПОУ: 35234236, НОМЕР_2 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, 28 корпус, 4-ий поверх) сплачений судовий збір в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8000,00 грн.
І. Стислий виклад позиції сторін.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачем 21.08.2019 було укладено договір про надання споживчого кредиту із Акціонерним Товариством «Укрсиббанк», відповідно до умов якого вона отримала грошові кошти, які у строк повернуто не було. У зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань сума заборгованості склала 30428,62 грн.
В подальшому Позивач за договором факторингу № 160 від 17.02.2020 набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до Відповідача.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів утворилася заборгованість у сумі 30428,62, яка складається з 28962,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 216,56 грн - заборгованість за відсотками, 1250,00 грн - заборгованість за комісією, яку Позивач просить стягнути в судовому порядку (а.с. 1-5).
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 4, 14-16).
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, а саме за допомогою направлення судових повісток за зареєстрованим її місцем проживання, окрім того суд завчасно 23.04.2026 повідомляв відповідача про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової Влади України» (а.с. 18). Відзив на позовну заяву відповідач не подала, будь-яких клопотань на адресу суду від неї не надходило.
У зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст. 280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2026, справу передано на розгляд судді Гаркуші В.В. (а.с. 9).
Ухвалою від 23.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 23.04.2026 на 10 год. 00 хв., в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 12).
01.04.2026 представник позивача подав заяву про розгляд справи без їхньої з позивачем участі, проти постановлення заочного рішення не заперечував (а.с. 14-16).
Оскільки у судове засідання всі учасники справи не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 21.08.2019 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95563869000.
За умовами вказаного договору відповідачці було надано кредитні кошти у розмірі 28 962,06 грн для особистих потреб, пов`язаних із придбанням товару, шляхом оплати банком з позичкового рахунку позичальника відповідних платіжних документів на рахунок отримувача коштів.
Кінцевий термін повернення кредиту визначено не пізніше 21.07.2020 року. За умовами договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 0,00001 % річних.
Додані до договору анкета-заява, графік платежів та паспорт споживчого кредиту містять відомості про суму кредиту, процентну ставку, строк кредитування, порядок повернення кредиту та сплати платежів, а також відповідальність за порушення умов договору. Вказані документи підписані відповідачкою власноручно.
Із матеріалів справи вбачається, що умовами договору та додатками до нього також передбачено сплату позичальником комісії за управління кредитом, яка відображена позивачем у розрахунку заборгованості як окрема складова заявлених вимог.
З наданих позивачем доказів, у тому числі виписки за рахунком, вбачається, що банк виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачці кредитні кошти у погодженому сторонами розмірі. Водночас відповідачка не виконала зобов`язання за договором у повному обсязі, у зв`язку з чим після врахування проведених за рахунком операцій позивачем визначено заборгованість за кредитним договором.
За розрахунком позивача заборгованість відповідачки за договором № 95563869000 від 21.08.2019 року становить 30 428,62 грн, з яких: 28 962,06 грн — заборгованість за основною сумою кредиту; 216,56 грн — заборгованість за відсотками; 1250,00 грн — заборгованість за комісією.
Як на підставу набуття статусу нового кредитора позивач посилається на договір факторингу № 160 від 17.02.2020 року, укладений між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
Із наданих матеріалів вбачається, що за умовами договору факторингу АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, зазначених у відповідному реєстрі. На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 95563869000 від 21.08.2019 року позивачем надано договір факторингу, акт приймання-передачі прав вимоги, витяг з реєстру боржників та платіжну інструкцію.
З витягу з реєстру боржників вбачається, що ОСОБА_1 зазначена як боржник за кредитним договором № 95563869000 від 21.08.2019 року, право вимоги за яким передано ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості у загальному розмірі 30 428,62 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту, відсотками та комісією.

ІV. Норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
За змістом ст. ст. 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі.
За змістом ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, відступлення права вимоги.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона, фактор, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони, клієнта, за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи, боржника.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, у якому визначена грошова вимога, що підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази відповідно до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення 21.08.2019 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95563869000, факт надання відповідачці кредитних коштів у розмірі 28 962,06 грн, а також факт неналежного виконання відповідачкою обов`язку щодо повернення кредиту та сплати передбачених договором процентів.
Також суд вважає доведеним перехід права вимоги за вказаним кредитним договором від АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі договору факторингу № 160 від 17.02.2020 року, що підтверджується договором факторингу, актом приймання-передачі права вимоги та витягом з реєстру боржників.
Відповідачка доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, погашення заборгованості у заявленому розмірі або неправильності розрахунку заборгованості за основною сумою кредиту та процентами суду не надала. Власного контррозрахунку відповідачкою також не подано.
За таких обставин суд вважає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 28 962,06 грн та заборгованості за процентами у розмірі 216,56 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1250,00 грн суд зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що умовами договору та додатками до нього передбачено сплату позичальником комісії за управління кредитом. Разом з тим, позивачем не розкрито належним чином правову природу зазначеної комісії, не наведено, за які саме самостійні послуги банку, надані відповідачці понад власне надання кредиту та дії кредитодавця, пов`язані з виконанням кредитного договору, вона була нарахована, а також не доведено, що така комісія не охоплює плату за дії кредитодавця, які відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» мають здійснюватися безоплатно або вчиняються кредитодавцем у власних інтересах.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку щодо погашення заборгованості, а також іншу інформацію, надання якої передбачено законом та договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 звернула увагу, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може бути правомірною лише за умови, якщо вона є платою за реальні самостійні послуги, які не охоплюються обов`язком кредитодавця безоплатно надавати споживачу інформацію, передбачену законом. Якщо ж така комісія фактично встановлена за дії, які кредитодавець зобов`язаний вчиняти безоплатно або які він вчиняє у власних інтересах, відповідна умова договору не може бути підставою для стягнення коштів зі споживача.
У цій справі позивач обмежився посиланням на наявність заборгованості за комісією у розрахунку, однак не довів, за які саме додаткові послуги, надані відповідачці, така комісія нарахована, не надав належних доказів фактичного надання таких послуг, а також не обґрунтував правомірність стягнення комісії саме як плати за самостійну послугу, а не як платежу, пов`язаного із загальним обслуговуванням кредитної заборгованості.
Сам по собі факт зазначення комісії у договорі та розрахунку заборгованості не є достатньою підставою для її стягнення, оскільки суд має перевірити не лише розмір заявленої до стягнення суми, а й правомірність її нарахування з урахуванням вимог законодавства про споживче кредитування.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірність нарахування та стягнення з відповідачки заборгованості за комісією у розмірі 1250,00 грн, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 95563869000 від 21.08.2019 року у розмірі 29 178,62 грн, з яких: 28 962,06 грн — заборгованість за основною сумою кредиту; 216,56 грн — заборгованість за процентами. У задоволенні вимоги про стягнення комісії у розмірі 1250,00 грн слід відмовити.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги заявлено на суму 30 428,62 грн, з яких задоволенню підлягають вимоги на суму 29 178,62 грн, тобто позов задоволено на 95,89 %. З огляду на це, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2553,03 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.
У матеріалах справи міститься договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката Усенка М.І., який діє на підставі статуту, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 2093 від 29 вересня 2022 року, ордеру на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377 від 02 липня 2025 року; детальний опис робіт (наданих послуг) від 13 лютого 2026 року щодо боржника ОСОБА_1 ; акт № 1122 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 13 лютого 2026 року на загальну суму 8000,00 грн.
Як убачається з детального опису наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, АО «Апологет» надало позивачу правничу допомогу у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 95563869000 від 21 серпня 2019 року, витративши у загальному підсумку 6 год 30 хв.
Отже, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 8000,00 грн.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин справи.
У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права змінювати гонорар і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати фактично понесені та чи є їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що їх розмір є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт та витрачений час.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18.
У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд, за клопотанням сторони або з власної ініціативи, може відступити від загального правила розподілу витрат на професійну правничу допомогу та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд має визначити, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, та навести відповідне обґрунтування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 звернула увагу, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має оцінювати їх реальність, необхідність, розумність і пропорційність до предмета спору.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, згідно з якими зменшення витрат на професійну правничу допомогу за критерієм неспівмірності відповідно до статті 137 ЦПК України можливе за клопотанням іншої сторони, натомість під час розподілу судових витрат суд, керуючись критеріями статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі заявлені витрати на професійну правничу допомогу або присудити їх частково.
У цій справі суд, оцінюючи розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до відшкодування, враховує складність справи, характер спірних правовідносин, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг, час, зазначений у детальному описі робіт, а також пропорційність таких витрат до предмета спору.
Справа є малозначною, розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, спір належить до типової категорії справ про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, сторони та їх представники у судове засідання не з`являлися, а матеріали справи не містять значного обсягу документів, збирання та аналіз яких потребували б істотних витрат часу або складного правового аналізу. Судова практика у спорах такого характеру є сталою, а спірні правовідносини не передбачають застосування значної кількості законів чи підзаконних нормативно-правових актів.
За таких обставин, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт надання правничої допомоги та її зв`язок із цією справою, однак не є безумовною підставою для покладення всієї заявленої суми 8000,00 грн на відповідачку, оскільки такий розмір витрат не відповідає критеріям розумної необхідності, співмірності та пропорційності до складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи і ціни позову.
З огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, обсягу виконаної адвокатом роботи та часу, зазначеного у детальному описі робіт, суд дійшов висновку, що обґрунтованою сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, є 3000,00 грн.
Оскільки позов задоволено частково — на 95,89 %, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2876,76 грн.
У решті заявлених витрат на професійну правничу допомогу такі витрати не підлягають покладенню на відповідачку.
Керуючись ст. ст. 207, 509, 512, 514, 526, 530, 610, 626, 628, 629, 638, 1048-1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, —
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх, рахунок IBAN № НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», заборгованість за кредитним договором № 95563869000 від 21.08.2019 року у розмірі 29 178 (двадцять дев`ять тисяч сто сімдесят вісім) грн 62 коп., з яких: 28 962,06 грн — заборгованість за основною сумою кредиту; 216,56 грн — заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2553 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят три) грн 03 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2876 (дві тисячі вісімсот сімдесят шість) грн 76 коп.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
У решті заявлених витрат на професійну правничу допомогу такі витрати не підлягають покладенню на відповідачку.
Заочне рішення може бути переглянуте Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в апеляційному порядку. У такому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає обчислюватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, установлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя         В.В. Гаркуша