ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1701/26  Номер провадження 11-кп/814/1300/26	Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1  Доповідач ап. інст. ОСОБА_2 	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді	ОСОБА_2 	
суддів: за участю секретаря судового  засідання  прокурора захисника обвинуваченого  	ОСОБА_3 , ОСОБА_4    ОСОБА_5  ОСОБА_6  адвоката ОСОБА_7  ОСОБА_8   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12025170430001140 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 23 березня 2026 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою технічною освітою, неодруженого, безробітного, учасника бойових дій, інваліда другої групи, в силу ст.89 КК України не судимого,
визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.345 КК України на 1 рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на нього такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.
За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він умисно заподіяв працівникам правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, за таких обставин.
05 грудня 2025 року поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_10 спільно з поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадами Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_11 , будучи згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 N 3781-XII працівниками правоохоронного органу, у форменому одязі із знаками розрізнення Національної поліції України на службовому автомобілі марки «Renault Duster», номерний знак НОМЕР_1 , згідно доручення Полтавського РУП ГУНП № 366/Д від 04.12.2025 «Про проведення спільних заходів з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо протидії правопорушенням у сфері порушення законодавства про військовий обов`язок та військову службу» здійснювали патрулювання та відпрацювання території міста Полтави.
Цього дня, 05.12.2025 приблизно об 11:30 поблизу будинку № 7 на вулиці Сковороди у м. Полтава, вказані поліцейські, закінчивши здійснювану у порядку ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII перевірку документів у зупинених ними громадян, прямували до припаркованого на протилежній стороні вулиці службового автомобіля. 
У цей час із відстані кількадесят метрів поліцейських окликнув ОСОБА_8 , який у супроводі своєї співмешканки - ОСОБА_12 , наближався до правоохоронців цією ж вулицею, тримаючи на металевому повідку собаку породи тер`єр американський стафордширський на кличку «Амур». 
Усупереч положенням абз. 5 ч. 5 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» № 3447-IV від 21.02.2006, ОСОБА_8 не було забезпечено наявність намордника на собаці породи, що включена до Переліку небезпечних порід собак, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1164. 
Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 із використанням нецензурної лайки голосно та агресивно вигукував на адресу поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_11 образи, а також пропонував їм направитися в зону бойових дій.
Коли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проігнорували ці вигуки, то ОСОБА_8 почав їх освистувати, звинувативши у втечі, вимагав зупинитися та підійти до нього. 
Реагуючи на ці дії, поліцейські підійшли до ОСОБА_8 , що рухався їм назустріч, збільшуючи довжину розгорнутої частини повідка собаки, яка рвалася до правоохоронців.
У зв`язку з цим поліцейський офіцер громади ОСОБА_11 , діставши та виставивши перед собою споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії газовий балон, зробив кілька кроків назад та попросив ОСОБА_8 забрати собаку.
Продовжуючи ображати поліцейських нецензурною лайкою, ОСОБА_8 висунув вимогу пред`явити службові посвідчення та жетони, на що ОСОБА_11 відповів йому пропозицією припинити лаятися та йти у своїх справах, або ж пред`явити свої документи першим.
Натомість, ОСОБА_8 , діючи з раптово виниклим на ґрунті ініційованої ним конфліктної ситуації та неприязного ставлення до правоохоронців непрямим неконкретизованим умислом та метою спричинення тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, бажаючи та допускаючи заподіяння шкоди здоров`ю потерпілих, але до кінця не усвідомлюючи характеру і тяжкості шкідливих наслідків, спустив свого собаку і повідка та, вказавши рукою на поліцейських, віддав тварині команду атакувати правоохоронців: «Взяти! Фас!».
Відбиваючи напад нацькованого ОСОБА_8 собаки, який вкусив його в ділянку лівої кисті, капітан поліції ОСОБА_11 , відскочив під стіну розташованого поруч будинку № 7, та, керуючись ст. ст. 29, 43, 44, ч. 1 та п. п. «а» п. 3 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», застосував щодо тварини засіб, споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії.
Застосований спецзасіб не зупинив собаку, який далі хапав ОСОБА_11 зубами за рукава форменого одягу. Надалі він втратив рівновагу та впав на землю на спину, випустивши з рук газовий балон та службовий планшет, у той час як собака продовжував настрибувати на нього, вкусивши його в ділянку лівого плеча.
Коли капітан поліції ОСОБА_10 спробував відтягнути собаку від напарника, ОСОБА_8 , намотавши на кулак правої руки частину металевого повідка, наніс вказаною рукою серію ударів у потилицю поліцейському ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_8 підібрав із землі вказаний вище споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії газовий балон та розпилив його на поліцейського ОСОБА_10 .
Скориставшись допомогою напарника, поліцейський офіцер громади ОСОБА_11 підвівся на ноги, відбіг до службового автомобіля, та дістав звідти гумовий кийок.
У цей час ОСОБА_8 наніс ще не менше двох ударів кулаками в область грудної клітини поліцейського ОСОБА_10 , а також, скинувши повідок з руки, удар лівою рукою йому в обличчя. При цьому, ОСОБА_8 продовжував нацьковувати собаку на поліцейських, повторивши собаці декілька разів команду: «Взяти!».
Під час подальшого відходу до службового автомобіля ОСОБА_10 , стримуючи удари ОСОБА_8 , також був атакований вказаним собакою, який вкусив поліцейського за праве стегно та передпліччя правої руки. 
Відганяючи нацькованого ОСОБА_8 собаку, поліцейський ОСОБА_11 , керуючись ст. ст. 29, 43, 44, ч. 1 та п.п. «а» п. 2 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», завдав тварині декілька ударів гумовим кийком, однак, втратив рівновагу та впав на землю, де собака завдав йому укусів у ділянки задньої поверхні лівого стегна, верхньої третини лівої гомілки та лівої підколінної ямки.
Завдяки наданій ОСОБА_10 допомозі ОСОБА_11 вдалося відійти до службового автомобіля. 
У цей же час ОСОБА_8 накинувся на ОСОБА_10 та кулаками обох рук наніс йому серію із не менше ніж п`яти ударів у напрямку згори вниз по голові та тулубу, після чого приблизно об 11:41 хв швидко залишив місце події.
Унаслідок наведених вище протиправних дій ОСОБА_8 було завдано такі тілесні ушкодження поліцейському ОСОБА_11 : рани м`яких тканин з підшкірними гематомами ділянок лівої кисті, верхньої третини лівої гомілки та лівої підколінної ямки, які спричинено зубами використаної ОСОБА_8 для нападу собаки «Амур», і які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синців і саден шкіри плечей, лівого передпліччя та обох стегон, які спричинено зубами використаної ОСОБА_8 для нападу собаки «Амур», і які є легкими тілесними ушкодженнями.
Також у результаті вказаних вище протиправних дій ОСОБА_8 завдано такі тілесні ушкодження поліцейському ОСОБА_10 : закриту черепномозкову травму струсу головного мозку, двобічну параорбітальну гематому, підшкірні гематоми тім`яної ділянки зліва та потилиці, садна шкіри ділянки носу, які спричинено в результаті завданих ОСОБА_8 ударів, і які є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці із саднами шкіри правого передпліччя та правого стегна, які спричинено зубами використаної ОСОБА_8 для нападу собаки «Амур», і які є легкими тілесними ушкодженнями; опік, гіперемія, набряк шкіри повік та кон`юнктиви очей легкого ступеня, які спричинено застосованим ОСОБА_8 балоном із речовиною сльозогінної та дратівної дії, та які є легкими тілесними ушкодженнями.
05.12.2025 о 14:45 хв. за адресою: вул. Бойків Яр, буд.54 м. Полтава, співробітниками Національної поліції України здійснено затримання ОСОБА_8 відповідно до положень п.2 ч.1 ст.208 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтава від 23 березня 2026 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.345 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на нього такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції всупереч ч.3 ст.61 КК України призначив покарання у виді обмеження волі ОСОБА_8 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, застосувавши закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає принципам справедливості, законності та індивідуалізації, а також особі ОСОБА_8 .
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про таке.
Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, обгрунтованість застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи прокурора про те, що місцевий суд під час призначення ОСОБА_8 покарання припустився помилки є обґрунтованими.
Відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб з інвалідністю другої групи.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 наразі є і на час ухвалення вироку місцевим судом був особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується витягами з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №251/25/9215/В, №251/25/9215/ВТ (а.п.61-65, 80-81).
Таким чином, ОСОБА_8 на підставі ч.3 ст.61 КК України належить до переліку осіб, яким не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.
Окрім того, місцевий суд при призначенні покарання належним чином не врахував конректні наведені вище обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
Отже, призачення судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що також призвело до невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі.
Тому оскаржуваний вирок у частині призначення ОСОБА_8 покарання належить скасувати й ухвалити в цій частині новий вирок.
При призначенні покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, його конкретні обставини й суспільну небезпеку, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме те, що він у повному обсязі визнав винуватість у вчиненому злочині, особу обвинуваченого, який у силу ст.89 КК України не судимий, є особою з інвалідністю ІІ групи, за місцем проживання характеризується посередньо, є учасником бойових дій, брав участь в обороні України, відповідно до висновку експертизи №99 на момент вчинення кримінального правопорушення виявляв ознаки психічного розладу у вигляді органічного розладу особистості, за своїм психічним станом не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, наразі страждає на психічний розлад у вигляді органічного розладу особистості, за своїм психічним станом здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, наявність обставини, що пом`якшує покарання (яка не оспорюється прокурором в апеляційній скарзі) – хворобливий стан обвинуваченого, та обставини, що обтяжує покарання – вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, межі апеляційних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку те, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі з подальшим застосуванням щодо ОСОБА_8 положень ст.ст.75, 76 КК України, визначених судом першої інстанції.
Саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Київського районного суду м. Полтава від 23 березня 2026 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.345 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2  ОСОБА_3     ОСОБА_4