РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року 	справа № 580/2614/26 	
	м. Черкаси 	

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Орленко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу з питань ветеранської політики Уманської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Відділ з питань ветеранської політики Уманської районної державної адміністрації, що полягають у вилученні посвідчення серії НОМЕР_1 та фактичному позбавленні мене статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни;
- визнати за мною право на статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, підтверджений посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 10.11.2017;
- зобов`язати Відділ з питань ветеранської політики Уманської районної державної адміністрації повернути вилучене посвідчення або відати дублікат посвідчення.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , є дружиною померлого ОСОБА_2 , який був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На підставі відповідних документів Позивачу було видано посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни серії НОМЕР_1 , від 10.11.2017.
У посвідченні прямо зазначено, що: пред`явник посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни; посвідчення є безстроковим та дійсним на всій території України.
Відповідачем запропоновано здати посвідчення для оформлення дубліката, однак відмовлено у поверненні посвідчення та повідомлено щодо відсутності права на даний статус. 
У позовній заяві позивач стверджує, що посвідчення було видано компетентним державним органом; посвідчення є безстроковим; жодного рішення про його скасування або визнання недійсним не законодавство, яке регулює це питання, не змінювалося.
Таким чином на думку позивача, відповідач протиправно позбавив раніше наданого державою статусу.
Ухвалою від 23.03.2026 позовну заяву суд прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив розгляд справи здійснювати на виконання Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Обгрунтовуючи свою позицію зазначив, що надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з абзацом першим пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 3551 пов`язане з установленням причинного зв`язку смерті ветерана із травмою, пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаним під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків).
Визнання членами сімей загиблих (померлих) ветеранів війни згідно з пунктом 1 частини першої статті 10 Закону № 3551 членів родин осіб, які померли внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Законом не передбачено.
Соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
ОСОБА_1 було відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї загиблого відповідно п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так як їй встановлено статус дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС (потерпілих) категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, відповідно експертноговисновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 13.10.2017 № 5698, в якому вказано - захворювання, що призвело до смерті пов`язане з викоонанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з видачею посвідчення встановленого зразка «Дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС потерпілих категорії 1, смерть, якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою» від 13.10.2023 року №011564, яке дає право на користування пільгами передбаченими статтею 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 07.08.1990 серія НОМЕР_3 між позивачем та громадянином України ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 07.08.1990 зроблено запис № 11 (а.с.9).
Згідно відомостей свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 63 років, про що 02.08.2017 складено відповідний актовий запис № 13 (а.с. 10).
Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії №4165 від 14.06.2017 зроблено висновок, що захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 11).
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 1 було видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого, пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с. 14).
Листом відділу з питань ветеранської політики Уманської районної державної адміністрації Черкаської області від 09.12.2025 №40/01-10 ОСОБА_1 було відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї загиблого відповідно п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», так як їй встановлено статус дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС (потерпілих) категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, відповідно експертноговисновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 13.10.2017 № 5698, в якому вказано - захворювання, що призвело до смерті пов`язане з викоонанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з видачею посвідчення встановленого зразка «Дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС потерпілих категорії 1, смерть, якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою» від 13.10.2023 року №011564, яке дає право на користування пільгами передбаченими статтею 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 12-13).
(а.с. 26, 56).Суд розцінює зазначений лист як фактичну відмову у наданні позивачеві відповідного посвідчення.
Отже, спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо фактичної відмови у наданні позивачеві статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни відповідно до приписів статті 10 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №3551-ХII).
В преамбулі до Закону №3551-ХII зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Поширення чинності Закону №3551-ХII на дружину померлої особи є похідними від приналежності такої особи до ветеранів війни.
Згідно з нормами статті 2 зазначеного Закону законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.
Нормами статті 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Відповідно до положень статті 7 Закону № 3551-XII до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
До інвалідів війни, відповідно до положень зазначеної статті також належать інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.
З огляду на зазначені правові норми обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Отже, з аналізу зазначених норм чинного законодавства України та з наявних матеріалів справи, суд доходить висновку, що померлий чоловік позивача мав пільги для інвалідів Вітчизняної війни і помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належить до інвалідів війни, а згідно статті 4 Закону № 3551-XII- до ветеранів війни.
Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у ст. 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Отже, зі змісту цієї норми слідує, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.
Слід зазначити, що у розмінні абзаців 4, 7 п. 1 ст. 10 наведеного Закону до членів сім`ї загиблих (тих, які пропали безвісті) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.
Положеннями абзацу 2 пункту 7 зазначеного Положення встановлено, що, зокрема, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.
Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травням 1994 року № 302 особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Як встановлено судом, відповідачем 10.11.2017 було видано позивачу посвідчення, як дружині загиблого (померлого) ветерана війни НОМЕР_5 .
Проте, в подальшому відповідач направив позивачу лист від 09.12.2025 №40/01-10, де зазначив, що правові підстави для встановлення позивачу статусу, дружини загиблого (померлого) ветерана війни згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні (а.с.12-13).
Суд зазначає, що відповідно до абзацу 15 пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, дружини (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що єдиною підставою для втрати особою статусу дружини загиблого (померлого) ветерана війни є одруження такої особи вдруге.
Тобто в даному випадку, йде мова про незаконні дії відповідача щодо вимоги про повернення виданого ним посвідчення щодо встановлення статусу, як дружині загиблого (померлого) ветерана війни, з підстав не передбачених чинним законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до принципу «належного урядування» сформульованого Європейським судом з прав людини у Рішенні «Рисовський проти України», що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Отже, в даному випадку позивач не може ставитись в залежність від помилки відповідача, оскільки звертаючись до відповідача позивач мав певні законні очікування щодо правомірності та правильності дій відповідача щодо встановлення їй відповідного соціального статусу, а тому виправлення помилки відповідача шляхом позбавлення такого статусу, суд вважає таким, що не ґрунтується на законі та принципах сформульованих Європейським судом з прав людини.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач, як дружина померлого ОСОБА_2 , який належить до ветеранів війни, є особою, на яку в порядку статті 10 Закону № 3551-XII поширюється його чинність.
Отже, позивач має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого інваліда війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.
Таким чином, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень дійшов висновку визнати протиправними дії відповідача у відмові позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язати відповідача встановити позивачу статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 2, 7-9, 19, 20, 72-77, 90, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії відділ з питань ветеранської політики Уманської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язати відділ з питань ветеранської політики Уманської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Судові витрати не розподіляються.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Копію рішення направити сторонам справи.
Рішення складене 02.07.2026.

Суддя 	Валентина ОРЛЕНКО