Провадження № 2/211/2018/26 
ЄУН 208/9785/24 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

26 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді -       Грубник О.М.

за участю секретаря судового засідання -    Журавель М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:
19.09.2024 року позивач звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, а саме: просила суд визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 ) право власностіна квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8 кв.м.., житловою площею 29,8 кв.м. до складу якої входять: кімната площею 17,2 кв.м, кімната площею 12,6 кв.м., кухня площею 7,6 кв.м, ванна кімната площею 2,4 кв.м, вбиральня площею 1,2 кв.м, коридор площею 6,0 кв.м та вбудована шафа площею 1,0 кв.м.
Також позивач ОСОБА_1 надала до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська клопотання про звільнення від сплати судового збору.
На підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.09.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.04.2025 року закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.09.2025 року передати за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
28 листопада 2025 року ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було відкрито справу і призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 30 грудня 2025 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1994 року, виданого державним житловим фондом Очеретинського заводу будівельних матеріалів, згідно розпорядження від 14.09.1994 року, позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 26 вересня 1994 року зареєстровано Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності, про що проставлений відповідний реєстраційний надпис в реєстрі за N?940.
А також з соціальних мереж та інформаційних матеріалів засобів масової інформації позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що її квартира в будинку зруйнована внаслідок військових дій, спричинених агресією рф проти України. Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень квартири на теперішній час не вбачається можливим беручи до уваги безпекову ситуацію, що має місце в Донецькій області, зокрема і в смт. Очеретине Покровського району.
Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчим комітетом Городищенської міської ради, Черкаської області, державний реєстратор Атаманенко О.П. № 74537354 від 12 серпня 2024 року щодо державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовлено у реєстрації права власності на вказану квартиру з тих підстав, що реєстратором встановлено, що відповідно до отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно неможливо підтвердити зареєстровані речові права до 2013 року за заявником, у зв`язку з чим неможливо встановити відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться в Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах.
Отже, виникла та існує ситуація, за якої позивач має право власності на квартиру, що підтверджується оригіналами документів на паперових носіях, однак вона не має змоги належним чином та повноцінно здійснювати правомочності власника через відсутність можливості підтвердити реєстрацію такого права органом БТІ, в тому числі ОСОБА_1 не може подати заяву для отримання компенсації за зруйновану квартиру.
Просить визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просить цивільну справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити рішення на розсуд суду за наявними у справі матеріалами.
Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1994 року, виданого державним житловим фондом Очеретинського заводу будівельних матеріалів, згідно розпорядження від 14.09.1994 року, позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8 кв.м.., житловою площею 29,8 кв.м. до складу якої входять: кімната площею 17,2 кв.м, кімната площею 12,6 кв.м., кухня площею 7,6 кв.м, ванна кімната площею 2,4 кв.м, вбиральня площею 1,2 кв.м, коридор площею 6,0 кв.м та вбудована шафа площею 1,0 кв.м., 26 вересня 1994 року зареєстровано Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності, про що проставлений відповідний реєстраційний надпис в реєстрі за N?940.
Згідно з рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчим комітетом Городищенської міської ради, Черкаської області, державний реєстратор Атаманенко О.П. № 74537354 від 12 серпня 2024 року щодо державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовлено у реєстрації права власності на вказану квартиру з тих підстав, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: під час розгляду заяви державним реєстратором було встановлено відсутність відомостей про зареєстровані права в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є невід`ємною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв`язку з чим державним реєстратором було направлено запит до відповідної установи щодо надання інформації про зареєстровані права, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року.
Отже, виникла та існує ситуація, за якої позивач має право власності на квартиру, що підтверджується оригіналами документів на паперових носіях, однак вона не має змоги належним чином та повноцінно здійснювати повноваження власника через відсутність можливості підтвердити реєстрацію такого права органом БТІ, в тому числі ОСОБА_1 не може подати заяву для отримання компенсації за зруйновану квартиру.
З огляду на вищевикладене, позивачем право власності на квартиру набуте у 1994 році на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1994 року, виданого державним житловим фондом Очеретинського заводу будівельних матеріалів, згідно розпорядження від 14.09.1994 року. Технічний паспорт було видано та зареєстровано органом, що здійснював реєстрацію права власності на той час, та що свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Проте, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на вищезазначений об`єкт нерухомого майна у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Ясинувата Донецької області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує його права як власника майна.
На підставі указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), смт Очеретине, що відноситься до Очеретинської селищної територіальної громади, віднесено до тимчасово окупованої території України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
У ст. 4 ЦПК України, зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами, зазначеними у ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У частині першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У статі 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірна, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правила статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК України).
У постанові від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі N. 6 1622цс15. Тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Отже, стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Позивач у цій позовній заяві про визнання права власності є особою, яка вже є власником майна.
З огляду на викладене вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено право власності на квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 247, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,8 кв.м.., житловою площею 29,8 кв.м. до складу якої входять: кімната площею 17,2 кв.м, кімната площею 12,6 кв.м., кухня площею 7,6 кв.м, ванна кімната площею 2,4 кв.м, вбиральня площею 1,2 кв.м, коридор площею 6,0 кв.м та вбудована шафа площею 1,0 кв.м.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 26 червня 2026 р.

Суддя: О.М. Грубник