РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
28 квітня 2026 р.  Справа № 120/6153/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:
У Вінницький окружний адміністративний суду звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 30.01.2025 № 0004884-2409-0205-UA05060150000094411 та № 0004885-2409-0205-UA05060150000094411.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що нежитлові будівлі, на які відповідачем нараховано податок, не є об`єктом оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки щодо нежитлової будівлі, оскільки приміщення, яке оподатковано, є нежитловим приміщенням сільськогосподарського призначення. Отже, податковим органом не враховано, що на цю будівлю поширюється податкова пільга, яка обумовлена пунктом "ж" пп. 266.2.2 ст.266 ПКУ.
З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з вимогою визнати протиправними та скасувати спірні податкові повідомлення - рішення.
Ухвалою суду від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою установлено строк для подання заяв по суті.
Представник Головного управління ДПС у Вінницькій області 22.05.2025 подав клопотання про заміну Головного управління ДПС у Вінницькій області його правонаступником в особі Головного управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України. 
Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що згідно з інформаційних баз даних у власності фізичної особи ОСОБА_1 перебувають: нежитлова будівля (телятника), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 721,11 кв.м., та нежитлова будівля (корівника), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1057,6 кв.м.
На вищевказані об`єкти нежитлової нерухомості, ГУ ДПС у Вінницькій області у 2025 році визначено податкові зобов`язання за 2022 рік по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовано податкові повідомлення-рішення:
- на будівлю загальною площею 721,11 м. кв., №0004884-2409-0205-UA05060150000094411 від 30.01.2025 року на суму 18 748,86 грн.;
- на будівлю загальною площею 1057,6 м. кв., №0004885-2409-0205-UA05060150000094411 від 30.01.2025 на суму 27 497,6 грн.
Відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку).
Основними умовами, які дають підстави платнику податку не враховувати належні йому об`єкти нерухомого майна у складі; об`єктів оподаткування по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, є: належність власника таких об`єктів до сільськогосподарських товаровиробників; належність будівель та споруд до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000; ненадання власниками таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку.
Однак, відповідач вказав, що зважаючи на те, що фізична особа ОСОБА_1 не зареєстрований фізичною особою - підприємцем з відповідними видами діяльності, а також, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.05.2025) відсутня будь яка інформація про передачу будівель у господарське віддання Фермерського господарства «Врожайне» (код ЄДРПОУ 30002693), тому відсутні підстави для застосування вимог підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ на вказаний об`єкт нежитлової нерухомості.
Доказів того, що ОСОБА_1 здійснює виробництво, переробку та реалізацію сільськогосподарської продукції, наприклад договори купівлі-продажу - з умовами поставки, банківські виписки, що підтверджують оплату за реалізовану продукцію та інші підтверджуючі документи - не надані, тому факт реалізації сільськогосподарської продукції документально не підтверджений, а отже застосування пп. “ж” пп. 266.2.2 п.266 ПКУ є необґрунтованими.
Представник позивача подала відповідь на відзив, у якій спростовує доводи відповідача та, зокрема, зазначає, що позивач є засновником фермерського господарства «Врожайне», що підтверджується статутом та витягом з ЄДР. Фермерське господарство «Врожайне» (код ЄДРПОУ 30002693) є виробником сільськогосподарської продукції, тому вказане підтверджує факт здійснення сільськогосподарського товаровиробництва.
Ухвалою від 01.07.2025 замінено відповідача в особі Головного управління ДПС у Вінницькій області як юридичну особу публічного права його правонаступником, яким є Головне управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.
Суд зазначає, що у цій справі відбувся повторний автоматизований розподіл справи між суддями 18.03.2026, оскільки головуючий суддя у справі Яремчук К.О. наказом від 27.02.2026 за № 004-К виключений зі штату суду, у зв`язку з призначенням на посаду судді апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2026 справу № 120/6153/25 передано для розгляду судді Вінницького окружного адміністративного суду Дмитришеній Р.М.
Ухвалою від 19.03.2026 адміністративну справу прийнято до провадження, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку письмового провадження.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 13.01.2009 серії НОМЕР_1 , є власником нежитлової будівлі (телятника) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 721,11 кв.м. (а.с. 13) та відповідно до свідоцтва про право власності від 13.01.2009 року серії НОМЕР_2 , нежитлової будівлі (корівника) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1057,6 кв.м. (а.с. 12).
Відповідачем, згідно із пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік, про що прийнято податкові повідомлення - рішення:
- на будівлю загальною площею 721,11 м. кв., №0004884-2409-0205-UA05060150000094411 від 30.01.2025 року на суму 18 748,86 грн.;
- на будівлю загальною площею 1 057,6 м. кв., №0004885-2409-0205-UA05060150000094411 від 30.01.2025 року на суму 27 497,6 грн.
Позивач вважає вказані податкові повідомлення - рішення протиправними, тому з метою їх скасування звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень підп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПКУ платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно із підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПКУ контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Водночас, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).
Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.
Так, згідно з підпунктом "ж" вищезазначеної статті до таких об`єктів нерухомості віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
У спірних правовідносинах суд звертає увагу, що застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ передбачає наявність трьох умов, перша з яких: власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та третя - об`єкти нерухомості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є, зокрема, правовий статус будівлі.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.5 будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.
За обставин справи, позивач є власником нежитлової будівлі (телятника) за адресою: Вінницька область, Жмеринський район, с. Слобода-Шаргородська, вул. Куйбишева, 36 «У» загальною площею 721,11 кв.м. (а.с. 13) та нежитлової будівлі (корівника) за адресою: Вінницька область, Жмеринський район, с. Слобода-Шаргородська, вул. Куйбишева, 36 «Й» загальною площею 1057,6 кв.м.
За технічними характеристиками належні позивачу на праві приватної власності будівлі підпадають під визначення об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у підпункті "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Однак, віднесення нежитлової будівлі до відповідного класу не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє, до осіб на яких розповсюджується податкова пільги, визначена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Законодавець ставить у залежність використання сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Тож, необхідним для з`ясування у цій справі також є питання того, чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу ХIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18.
За доводами відповідача, ОСОБА_1 не зареєстрований фізичною особою-підприємцем, тому податкова пільга, яка передбачена пунктом "ж" пп. 266.2.2 ст.266 ПКУ, на нього не поширюється.
Натомість, позивач зазначає, що є засновником фермерського господарства «Врожайне», вказане підтверджується статутом та витягом з ЄДР. Фермерське господарство «Врожайне» (код ЄДРПОУ 30002693) є виробником сільськогосподарської продукції, а отже, на його переконання, воно належить до категорії сільськогосподарських товаровиробників.
Оцінюючи доводи сторін суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Підпунктом 14.1.76 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково - дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).
Таким чином, суд доходить висновку, що належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).
Відповідну позицію виснувано Верховним Судом у постановах від 17.02.2020 №820/3556/17, від 10.04.2020 №823/1751/17, від 24.04.2020 №540/2206/19 від 17.02.2021 №820/3707/17 та від 22.04.2021 №822/3289/17 та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2024 у справі № 560/20003/23 .
Зокрема, у постанові від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22 Верховний Суд зазначив, що "фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973-IV, є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону".
Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснює сільськогосподарське виробництво шляхом створення фермерського господарства "Врожайне", яке наразі діюче.
У Статуті фермерського господарства "Врожайне" зазначено, що воно створене з метою: виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією, а також надання послуг населенню.
Підсумовуючи, суд вважає, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, об`єкти нерухомості, які йому належать на праві приватної власності, щодо яких контролюючим органом донараховано податкові зобов`язання, зокрема, є будівлями, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, такі об`єкти не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що факт того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником доведено, а тому у нього наявна сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Також, суд зазначає, що 30.03.2020 ГУ ДПС у Вінницькій області винесло податкові повідомлення-рішення на ті ж самі об`єкти нерухомості, що є підставою вказаного позову. Позивачем в адміністративному порядку було надіслано скаргу до ДПС України. За результатами розгляду якої, ДПС України задовольнила скаргу ОСОБА_1 та скасувала податкові повідомлення-рішення.
Вказане підтверджується рішенням про результати розгляду скарги від 13.07.2020 (а.с. 20-21). 
На підставі встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
За змістом статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення цього позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 30.01.2025 №0004884-2409-0205-UA05060150000094411, №0004885-2409-0205-UA05060150000094411.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1937,92 грн (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень 92 копійки).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 );
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області, що діє як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7).

Повне судове рішення складено 28.04.2026.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна