Єдиний унікальний номер №538/443/26
Провадження №2/538/575/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого судді - Кунець М.Г., 
секретаря судового засідання - Петрової С.О.,
за участі:
позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Лохвиця позовну заяву  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Заводської міської територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048531, місцезнаходження: вул. Полтавська, 4/16, м. Заводське, Миргородського району Полтавської області) про визнання права власності на майно.
Суд 
в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду з позовом до Заводської міської територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування про визнання права власності на майно. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ним у 2013 році, без належних дозвільних документів, було побудовано гараж на земельній ділянці площею 0,0024 га, за адресою: АДРЕСА_2 .
У 2020 році територіальною громадою в особі Заводської міської ради позивачу була надана в оренду земельна ділянка площею 0,0024 га для будівництва індивідуального гаража, строк дії договору до 12.05.2030.
Вищезазначене майно відповідає будівельно-технічним нормам, що підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер Витягу: ТО01:1648-5231-5435-9318.
Станом на 19 липня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертне бюро «Рідний дім» було виготовлено технічний паспорт на гараж. 
В грудні 2025 року позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Заводської міської ради Полтавської області із заявою про державну реєстрацію за ним права власності на вказаний гараж, але йому було відмовлено у проведенні реєстрації, оскільки відсутні правовстановлюючі документи.
Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду про визнання права власності на належну ОСОБА_1 нежитлову бідівлю - гараж.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 13 березня 2026 року позовна зава прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 
07 квітня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та визнати за ним право власності на гараж за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки Державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Заводської міської ради Полтавської області було відмовлено у проведенні реєстрації, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Крім того пояснив, що на земельній ділянці, площею 0,0024 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , ним, незважаючи на те, що на вказаній земельній ділянці будь яка забудова не допускається, попри це, ним було побудовано гараж. Вказана земельна ділянка належить йому на праві оренди, строк дії якої до 12.05.2030.
Представник відповідача Заводської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому просив справу розглянути без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують щодо задоволення позову.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що позивачем у 2013 році був побудований гараж за адресою: АДРЕСА_3 , на земельній ділянці площею 0,0024 га, яка після будівництва гаража у 2020 році була надана йому в оренду.
19 липня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертне бюро «Рідний дім» на замовлення ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на гараж (а. с. 8-11).
Відповідно до інформаційної довідки від 18.07.2023 № 1161, виданої Комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», станом на 29.12.2012 право власності на гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 в КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» не зареєстроване (а. с. 7).
Відповідно до рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 11 грудня 2025 року № 82328707, державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Заводської міської ради, відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реєстраційних дій за заявою, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності (а. с. 6).

Норми права, які застосував суд.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).
Згідно зі статтею 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.
Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.
Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Частиною другою ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина восьма статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Отже відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта) або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Мотивована оцінка і висновки суду.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
У 2013 році на земельній ділянці площею 0,0024 га по АДРЕСА_2 , позивачем був побудований гараж № НОМЕР_2 , який є самочинним будівництвом, що стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього.
Як стверджує ОСОБА_1 , у 2020 році територіальною громадою в особі Заводської міської ради, йому була надана в оренду земельна ділянка, площею 0,0024 га для будівництва індивідуального гаража, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу 209472396, однак в підтвердження даного позивачем не додано як доказ зазначений документ.
Позивач не звертався до Державної інспекції архітектури та містобудування України для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності.
Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутня.
До того ж інформація про наявність у позивача права власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний самочинно збудований гараж теж відсутня.
Поза тим представник відповідача позов визнав. Разом з тим суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем суперечить вимогам закону, оскільки позивачем не доведено наявності, передбачених ст. 376 ЦК України, підстав для визнання права власності на самочинне будівництво. Тому, з огляду на це, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем цього позову.
Отже з урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи, що ОСОБА_1 здійснив будівництво гаража без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи: дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта), і позивач не звертався до компетентного державного органу з приводу набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. 

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що в позовних вимогах відмовлено, судовий збір на користь позивача не стягується.

Керуючись статтями 12, 76, 78, 80, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Заводської міської територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування про визнання права власності на майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи: 

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Заводська міська територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування Миргородського району Полтавської області (ЄДРПОУ 21048531місцезнаходження: вул.Полтавська, 4/16, м.Заводське, Миргородського району Полтавської області). 

Повний текст рішення виготовлено 19 травня 2026 року.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ