ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2026 р. Справа№ 911/3400/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Руденко М.А. 

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;

За участю представників сторін:
від позивача: Щербак Є.М.;
від відповідача : Ратушняк В.В.;
від третьої особи : не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії Selectum Societa a responsabilita limitata
на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2026 (повний текст складено 02.03.2026)
у справі №911/3400/25 (суддя Антонова В.М.)
за позовом Компанії Selectum Societa a responsabilita limitata
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Рабен Україна”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Фізична особа-підприємець Лисаков Руслан Сергійович
про стягнення 10 904, 71 євро, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог 

Компанія Selectum Societa a responsabilita limitata звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Рабен Україна”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - фізична особа-підприємець Лисаков Руслан Сергійович, про стягнення 10 904, 71 євро.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за заявкою-договором транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполучені №11001-147787 від 22.10.2024, укладеним між Фізичною особою-підприємцем Лисаковим Русланом Сергійовичем та відповідачем, а саме щодо перевезення товару автомобільним транспортом територією Італії з міста Рим до міста Ліскате, підчас якого перевізником втрачено вантаж на загальну суму 10 904,71 євро, що є прямим збитками та підлягають відшкодуванню позивачу. При цьому, зазнає, що право вимоги ним набуто згідно укладеного з фізичною особою-підприємцем Лисаковим Русланом Сергійовичем договору відступлення права вимоги № б/н від 02.07.2025.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.02.2026 у справі №911/3400/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено допустимими та належними доказами факту недостачі вантажу в заявленій кількості та вартості, як і не доведено причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими збитками, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, компанія Selectum Societa a responsabilita limitata звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2026 у справі №911/3400/25 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд самостійно виокремив лише окремі докази чи частини окремих доказів, що були надані Позивачем під час подачі позову та надав їм оцінку без системного аналізу з іншими доказами;
- позивач надав у матеріали справи докази, які підтверджують оплату перевезеного товару;
- Інвойс № 68 від 18.10.2024 (який відповідає змісту Інвойсу № 156 від 07.10.2024) є тим рахунком відправника, згідно якого відправник Allfly Europe Sp zoo підтвердив кількість і вартість вантажу, прийнятого перевізником, що найнятий Відповідачем як експедитором;
- хоча сторони у Договорі погодили перевезення Відповідачем вантажу на 1 паллеті розміром 80*120*100, вагою 180 кг, водночас згідно пункту 18 Договору передбачено, що дані перевезення, вказані у Договорі, можуть бути змінені у транспортній накладній і у такому разі дані перевезення, вказані у транспортній накладній мають переважну силу;
- транспортним документом № 120 від 24.10.2024 сторони остаточно узгодили перевезення вантажу на 1 паллеті об`ємом 75*75/87, вагою 110,5 кг., що повністю відповідає умовам Договору;
- законодавством про перевезення вантажів (як внутрішнім законодавством України так і міжнародним) не передбачено необхідності у транспортних документах посилання на договір, не передбачено зазначення у транспортних документах ціни вантажу та не передбачено необхідності посилання на інвойс;
- у зв`язку з оцінкою транспортного документу № 120 від 24.10.2024 виключно окремо від документу про здійснення доставки та не оцінкою цих доказів у їх сукупності та у сукупності з іншими доказами, суд дійшов до взаємовиключних висновків: не визнав факту прийняття до перевезення вантажу за Договором, але визнав факт доставки вантажу, що відповідає умовам Договору;
- наявними у справі доказами підтверджується, що відповідачу до перевезення було надано вантаж вагою 110,5 кг., а саме: транспортним документом № 120 від 24.10.2024, підписаний перевізником, який прийняв цей вантаж після його зважування перед завантаженням вагою 110,5 кг. без жодних заперечень;
- суд не прийняв до уваги той факт, що вантажоодержувач FAROSPED SRL, виявивши під час прийому вантажу пошкодження вантажу та упаковки та невідповідності паллети повідомив перевізнику застереження про необхідність перевірки вантажу;
- після нанесення вантажоодержувачем відповідних позначок на транспортний документ та на лист доставки від 05.11.2024 відповідач, як особа, що несе відповідальність за всі дії найнятих ним перевізників, зобов`язаний був забезпечити присутність представника перевізника під час здійснення перевірки вантажу вантажоодержувачем для складання відповідного акту;
- суд не надав належної оцінки і безпідставно відхилив надані позивачем докази перевірки ваги вантажу вантажоодержувачем при його вивантаженні на складі вантажоодержувача; 
- незрозумілим є висновок суду про відхилення ним як доказу чеку про зважування вантажу вантажоодержувачем Farosped s.r.l. від 05.11.2024 у зв`язку з відсутністю на цьому чеку посилань на спірний договір чи транспортний документ, чи будь-який інший документ;
- суд не надав юридичної оцінки та безпідставно відхилив висновок Адвокатського об`єднання Марро Манчіні, підписаного адвокатом Італійської Республіки Лучано Марро;
- суд не дослідив і не надав належної оцінки наданим Позивачем у справу фото та відео матеріалам завантаження вантажу до перевезення та розвантаження вантажу після доставки;
- суд не звернув увагу, що надані Відповідачем докази свідчать про його суперечливу поведінку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/3400/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 30.03.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 28.04.2026.
У зв`язку із перебуванням судді Руденко М.А. у період з 15.04.2026 по 28.04.2026 у довготривалому відрядженні, а також у відпустці з 29.04.2026 по 01.05.2026, на підставі службової записки головуючої судді розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/3400/25.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №911/3400/25 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя – Барсук М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.
Ухвалою суду від 27.04.2026 апеляційну скаргу Компанії Selectum Societa a responsabilita limitata на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2026 у справі №911/3400/25 прийнято до свого провадження.
Судове засідання, призначене на 28.04.2026 не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці.
Ухвалою суду від 29.04.2026 розгляд справи призначено на 21.05.2026.
У зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 07.05.2026 про відсторонення судді Кропивної Л.В. від здійснення правосуддя, та, відповідно, неможливості вчинити процесуальні дії, розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/3400/25.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №911/3400/25 сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя – Барсук М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 20.05.2026 апеляційну скаргу Компанії Selectum Societa a responsabilita limitata на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2026 у справі №911/3400/25 прийнято до свого провадження.
Ухвалою суду від 21.05.2026 розгляд справи відкладено на 16.06.2026.
Ухвалою суду від 16.06.2026 оголошено перерву в судовому засіданні на 23.06.2026.

Позиції учасників справи

14.04.2026 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем було зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції становить 48 000,00 грн.

Явка представників сторін

Представник третьої особи у судове засідання 23.06.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином шляхом направлення процесуальних документів до електронного кабінету в системі «Електронний суд».
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), враховуючи рекомендації, викладені у пункті 2.2. Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 5 від 29.05.2024, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 23.06.2026 за відсутності представника третьої особи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

20.08.2024 між Компанією Selectum Societa a responsabilita limitata (комісіонер) та фізичною особою-підприємцем Лисаковим Русланом Сергійовичем (комітент) укладено договір комісії №20/08/2024, відповідно до якого комісіонер зобов`язується за доручення комітента за комісійну винагороду укласти за свій рахунок та від свого імені контракт щодо купівлі парфумів та косметики бренду Chanel.
03.09.2024 між ALLFLY EUROPE SP ZOO (продавець) та позивачем (покупець) укладено контракт відповідно до якого продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти товар на умовах EXW Рим, Італія (Інкотермс 2020), в обсязі та за ціною зазначеною в інвойсі.
Згідно із.п.1.2., 6.2. зазначеного договору датою оформлення товарно-супровідних документів вважається дата, коли право власності на товар переходить від продавця до покупця. Партія товарів відвантажується протягом 3 робочих днів після зарахування на банківський рахунок продавця 100% оплати за товари.
Відповідно до п.6.4. вказаного договору в день відвантаження товари повинні бути упаковані, марковані відповідно до Правил відвантаження відповідним видом транспорту, зазначеним покупцем. Упаковка повинна забезпечувати безпеку вантажу та його цілісність в умовах багаторазового завантаження розвантаження під час транспортування до місця призначення, захист від пошкодження, втрати або крадіжки вантажу, з використанням всіх необхідних написів та додаванням наступних оригінальних документів: інвойс (рахунок-фактура); пакувальний лист.
ALLFLY EUROPE SP ZOO виставлено позивачу інвойс №156 від 07.10.2024 на загальну суму 27 730, 83 євро.
22.10.2024 між третьою особою (замовник) та відповідачем (виконавець) укладено заявку-договір №11001-147787 (далі - договір), відповідно до якого виконавець зобов`язується за оплату і за рахунок замовника забезпечити надання транспортно-експедиційних послуг в міжнародному сполученні, а замовник зобов`язується своєчасно оплатити надані послуги.
Вказаним договором сторонами погоджено наступні умови:
Адреса завантаження: Via Scalo San Lorenzo 16 - 00185 Rome, Italy;
Вантажовідправник: ALLFLY SRL;
Номер завантаження (ref. number): Proforma Invoice #156;
Дата завантаження (1-2 дні): 24.10.2024 IMPORTANT: Need a call at least 15-20 minutes before pickup;
Вантажоотримувач: Farosped srl (for Selectum srl);
8. Адреса розвантаження: Via Martiri della Liberta 3, 20050 Liscate (MІ),Italy;
Назва вантажу: косметика
Кількість і розміри палет: 1 паллета 80*120*100,180 kg;
Тип і кількість автомобілів: збірна лінія;
Спосіб завантаження / вивантаження: заднє;
Ціна договору: орієнтовна ціна договору (надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні передбачених цим договором) складає: 165 євро за курсом НБУ у т.ч. ПДВ. Остаточна ціна заявки-договору вказується у рахунках та актах. Сторони узгодили, що вартість послуг може змінюватись в межах 20% (наприклад, у разі зміни умов вказаних у п.1.-15. цього договору) і така зміна буде відображатись в рахунку та акті, і не потребує підписання додаткової угоди.
Також, в умовах співробітництва було погоджено наступні пункти:
- у разі виявлення невідповідності за кількістю місць і якості упаковки вантажу під час завантаження водій робить позначку про такі обставини в CMR. У разі виявлення невідповідності за кількістю місць і якості упаковки вантажу під час розвантаження у вантажоодержувача, останній робить позначки на звороті CMR та складається акт, який підписує водій і вантажоодержувач;
- виконавець не несе відповідальність за непрямі втрати та збитки замовника, у тому числі, але не обмежуючись втраченою вигодою, штрафами третіх осіб, шкоду діловій репутації тощо, а також за втрату або пошкодження вантажу, який був вкладений вантажовідправником у транспортний засіб, але відсутній у заявці на перевезення та/або товарно-супровідних документах;
- перевезення за цим договором здійснюються відповідно до Конвенції про міжнародне дорожнє перевезення вантажів (КДПВ), Митної Конвенції про міжнародне дорожнє перевезення вантажів (МДП), Європейської угоди про перевезення небезпечних вантажів (ADR), Європейською угодою про перевезення швидкопсувних вантажів, Європейською угодою щодо режиму праці та відпочинку водіїв (ESTR), вимогами міжурядових угод про міжнародне автомобільне повідомлення, а також Цивільним кодексом України, Законами України “Про автомобільний транспорт”, “Про транспортно-екпедиторську діяльність”, “Про перевезення небезпечних вантажів”, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом та Статутом автомобільного транспорту України. Всі ліміти, обмеження і виключення, застосовні до відповідальності перевізника за КДПВ, застосовуються до відповідальності виконавця перед замовником за цим договором;
- правом, що регулює цей договір, є матеріальне право України.
Відповідачем виставлено третій особі рахунок-фактуру №КІ-006817 від 23.10.2024 на оплату послуг: міжнародне автоперевезення, експедиторські послуги на території України на загальну суму 7 376, 83 грн.
Третьою особою сплачено послуг наданих відповідачем на загальну суму 7 376, 83 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №963 від 23.10.2024.
У матеріалах справи міститься транспортний документ №120 від 24.10.2024, в якому в якості відправника зазначено ALLFLY SRL, Via Scalo San Lorenzo 16, 00185 Rome, Italia; Одержувач: Selectum SRL, Via Martiri della Liberta 3, 20050 Liscate (MI);. Щодо товару зазначено: 1 палета 75*75/87 – 110,5 кг; Отримання / відправка: Де Джорджо; Дата отримання: 25.10.2024.
Також у матеріалах справи міститься акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №КІ-006956 від 30.10.2024 відповідно до якого виконавцем були надані послуги за договором та за рахунком №КІ-006801 від 22.10.2024 по маршруту Italia, Grottaglie – Italia, Liscate, згідно специфікації: міжнародне автоперевезення на суму 7 259, 71 грн без ПДВ, експедиторські послуги по території України на суму 298,75 грн без ПДВ, що в загальній сум складає 7 618, 21 грн з ПДВ.
Вказаний акт відповідачем та третьою особою не підписаний.
05.11.2024 здійснено доставку товару, що визнається сторонами, та з документа про здійснення доставки №380404000123310 / 616054011051503 вбачається наступне:
Відправник: ALLFLY SRL, Via Scalo San Lorenzo 16, 00185 Rome;
Одержувач: Farosped, Via Martiri della Liberta 3, 20060 Liscate;
Очікувана дата вивезення вантажу 24.10.2024, очікувана дата доставки вантажу 25.10.2024,
Кількість - 1, тип пакування – євро, ти товару – нейтр амбі, вага - 180, обсяг - 0,96, кількість місць / пателів – 1. Міститься напис: “Прийнято з передбачуваним дефектом і правом на перевірку, вантаж на піддоні в поганому вигляді, коробки незліченні. DR805ZB.” 24В0031152;
Також у розділі додаткові послуги міститься напис : “ 1 плт 60*80*80”;
Державний номер авто GB765GC.
До вказаного документа про здійснення доставки окремо прикріплено чек, в якому зазначено наступне: Farosped s.r.l., S/N 02970992 від 05.11.2024, нетто 64,8 кг, брутто 64,8 кг, тара 0 кг, код поставки 5465000, код алібі 0-100524, загальна часткова вага брутто: 64,80 кг.
Farosped s.r.l. листом від 07.11.2024 повідомило позивача, що 05.11.2024 на склад, що розташований в Ліскате, Італія, за рахунок Selectum s.r.l., доставлено товар за договором №03/09/2024 від 03.09.2024. товар доставлено перевізником “Рабен Груп”, транспортний засіб з номерним знаком DR805ZB, на одній палеті в офіційний упаковці компанії ALLFLY. 
На момент прийняття товару палета мала пошкодження: упаковка була порвана, частина палети не була покрита фірмовою упаковкою продавця і була закріплена звичайним скотчем. У присутності перевізника здійснено зважування та виявлено, що загальна сума становить 64,8 кг, про що додано чек до накладної №380404000123310 / 616054011051503 і нанесено відмітку: “Прийнято з передбачуваним дефектом і правом на перевірку, товар на палеті в поганому стані не відповідає вимогам, позиції не обліковуються.”. З 05.11.2024 по 07.11.2024 Farosped s.r.l. здійснено перевірку всередині пошкодженої упаковки, відповідно до рахунку-фактури №156 від 07.10.2024 і виявлено нестачу товару, а саме: 166 одиниць товару на суму 10 904, 71 євро (перелік додається).
Позивач листом за вих.№б/н від 08.11.2024 повідомив третю особу, що на виконання умов контракту комісії №20/08/2024 на покупку товарів від 20.08.2024, на склад позивача 05.11.2024 що розташований в Ліскате, Італія, прибув товар оплачений у рамках договору 03.09.2024. 
При прийнятті товару від експедитора виявилося: палета з товаром від продавця ALLFLY має пошкодження, упаковка розірвана, частково палета немає фірмової упаковки продавця, а скріплена звичайним скетчем, нестача товару складає 166 одиниць на загальну суму 10 904, 71 євро, просив надати вказівки, як комісіонеру щодо вказаної ситуації та подальших дій щодо отриманого на склад компанії Farosped товару.
Третя особа звернулась до відповідача із претензією №1 за вих. №б/н від 08.11.2024, у якій повідомив, що на виконання заявки-договору №11001-147787 від 22.10.2024 на адресу Farosped s.r.l. Via Martiri della Liberta 3, 20050 Liscate, за інфойсом 156 від 07.10.2024 відвантажено продукцію Chanel парфуми та косметику на суму 27 730, 83 євро, при передачі товару виявлено нестачу, втрату вантажу в кількості 166 шт, пломба вантажовідправника при передачі вантажу була порушена, вартість нестачі/пошкодження відповідно до доданого розрахунку склала 10 904, 71 євро, нестача / пошкодження продукції підтверджено комерційним актом №24В0031152 від 05.11.2024, а тому третя особа просила відшкодувати збитки в сумі 10 904, 71 євро.
На вказану претензію відповідач надав третій особі відповідь за вих.№КІ2502-052 від 24.02.2025, у якій повідомив, що перевезення за заявкою-договором №11001-147787 від 22.10.2024 здійснювалося у форматі збірної лінії, що передбачає перевантаження товару на розподільчих складах, для розгляду претензії просив надати: документ, який підтверджує право власності на вантаж щодо якого виставлено претензію; документ яким надано право ФОП Лисакову Р.С. діяти від імені власника товару та заявляти претензії; письмове підтвердження від вантажовідправника та вантажоотримувача, які вказані в товарно-супровідних та фінансових документах про відсутність претензій щодо втраченого товару до перевізника, що здійснював перевезення в Італії; товарно-транспортну накладну згідно якої здійснювалося перевезення; інвойс з підписом та печаткою продавця, підтвердження пломбування товару, що був наданий до перевезення; підтвердження пошкодження пломбування товару, що був наданий до перевезення; акт недостачі товару, чи інший документ яким підтверджується факт недостачі товару за підписом перевізника із зазначенням ваги.
Третя особа звернулась до відповідача із листом за вих.№03-03/2025 від 03.03.2025, в якому повідомила, що транспортні та інші документи надавалися менеджеру відповідача, вимоги останнього про надання документів щодо взаємовідносин з іншими особами не стосується правовідносин, які виникли між третьою особою і відповідачем за заявкою-договором №11001-147787 від 22.10.2024, а тому третя особа просила відшкодувати збитки в сумі 10 904, 71 євро.
Відповідач листом за вих.№КІ2503-064 від 12.03.2025 повідомив третю особу, що прохання надати документи, перелік яких зазначений в листі за вих.№КІ2502-052 від 24.02.2025, ґрунтується на нормах чинного законодавства, відсутність таких документів зумовлює неможливість встановити факт нестачі товару та задовольнити вимоги вказані в претензії. Крім цього, комерційний акт №24В0031152 від 05.11.2024 не затверджений жодною зі сторін перевезення, фото та відео товару не дозволяють ідентифікувати товар, а тому просив надати перелік документів зазначений в листі за вих.№КІ2502-052 від 24.02.2025.
02.07.2025 між третьою особою (первісний кредитор) та позивачем (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (далі - договір про відступлення права вимоги), відповідно до п.1.1. якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає всі права вимоги, що належать первісному кредиторові, і стає кредитором за заявкою-договором №11001-147787 від 22.10.2024 (далі - основний договір), укладеним між первісним кредитором та відповідачем (боржник). 
Сторони домовились, що зазначені в цьому пункті права вимоги включають всі права вимоги виконання боржником зобов`язань за основним договором, а також всі похідні вимоги з цього договору або такі, що випливають з нього, в тому числі, але не виключно: вимоги з нарахування та стягнення процентів, неустойки, штрафів, індексу інфляції, трьох відсотків річних та/або збитків, тощо.
Згідно із п.3.1. договору про відступлення права вимоги зазначені в п.1.1. права вимоги вважаються відступленими від первісного кредитора новому кредитору з моменту укладання цього договору без необхідності оформлення будь яких додаткових документів.
02.07.2025 між позивачем та третьою особою укладено акт приймання-передачі документації до договору про відступлення права вимоги від 02.07.2025.
03.07.2025 третьою особою листом за вих.№б/н від б/д повідомлено відповідача про відступлення права вимоги за договором на користь позивача, який отриманий відповідачем 08.07.2025, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №490090016239.
Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за заявкою-договором транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполучені №11001-147787 від 22.10.2024, а саме щодо перевезення товару автомобільним транспортом територією Італії з міста Рим до міста Ліскате, підчас якого перевізником втрачено вантаж на загальну суму 10 904,71 євро, що є прямим збитками та підлягають відшкодуванню позивачу. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше невстановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
За приписами ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
При цьому положення глави 65 ЦК України поширюються на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.
Згідно зі ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. 
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).
Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначає Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність».
За частиною 1 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, обраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.
Статтею 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування. 
За невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.
Як убачається з умов договору, сторонами погоджено надання транспортно-експедиторських послуг у міжнародному перевезенні, що передбачає складання відповідних товарно-транспортних документів саме щодо міжнародного перевезення.
Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, фактично сторонами, згідно заявки, було погоджено здійснення внутрішнього перевезення на території Італійської Республіки.
А тому Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчинена в м. Женеві 19.05.1956, до якої Україна приєдналась 01.08.2006, на спірні правовідносини не розповсюджується.
При цьому, сторонами в п.27. договору сторонами погоджено, що правом, яке регулює цей договір, є матеріальне право України.
Відповідно до ст.934 Цивільного кодексу України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.
За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу вимог ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17 (провадження№ 12-199гс18) зроблено висновок, що «збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача».
Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, предмет спору та обставини справи, суд зазначає, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу. Вина експедитора у порушенні договору транспортного експедирування презюмується та не підлягає доведенню замовником. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №904/4544/18, від 10.12.2018 у справі №902/320/17, від 20.02.2018 у справі №910/14398/16.
Відповідно до ст.9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.
Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, договором сторонами погоджено: номер завантаження: proforma Invoice #156; назва вантажу: косметика (п.9.), інвойсна вартість вантажу відсутня (п.10); кількість і розміри палет: 1 паллета 80*120*100,180 kg (п.11.).
В якості доказу прийняття товару до перевезення позивачем долучено до позову транспортний документ №120 від 24.10.2024, в якому наявна наступна інформація: Відправник: ALLFLY SRL, Via Scalo San Lorenzo 16, 00185 Rome, Italia; Одержувач: Selectum SRL, Via Martiri della Liberta 3, 20050 Liscate (MI); Контактна особа: Катерина Накарякова +39022139941; 1 палета 75*75/87 – 110,5 кг; Отримання / відправка: Де Джорджо; Дата отримання: 25.10.2024; Підпис кур`єра при отриманні без зазначення особи та її назви чи ім`я, також міститься штамп із підписом ALLFLY s.r.l.; Номерного знаку транспортного засобу транспортний документ не містить.
Так, сторони визнають, що на виконання умов договору відповідачем 05.11.2024 здійснено доставку товару.
З документа про здійснення доставки №380404000123310 / 616054011051503 вбачається наступне: вага - 180, обсяг - 0,96, кількість місць / пателів – 1, міститься напис: “Прийнято з передбачуваним дефектом і правом на перевірку, вантаж на піддоні в поганому вигляді, коробки незліченні. DR805ZB.” 24В0031152. Також у розділі додаткові послуги міститься напис:“ 1 плт 60*80*80”. Державний номер авто GB765GC.
Отже, відповідачем доставлено вантаж погодженою між сторонами у договорі-заявці вагою.
При цьому, у документі про здійснення доставки у розділі «Номер замовлення, номер товаротранспортного документа» не мітиться відомостей про транспортний документ №120 від 24.10.2024, на який посилається позивач в якості доказів передачі для перевезення вантажу на 1 паллеті об`ємом 75*75/87, вагою 110,5 кг.
В той же час, враховуючи позиції представників сторін та враховуючи те, що відповідачем не заперечено прийняття до перевезення вантажу на 1 паллеті об`ємом 75*75/87, вагою 110,5 кг, який був зазначений у транспортному документі №120 від 24.10.2024, колегія суддів оцінює його в комплексі із документом про здійснення. доставки №380404000123310 / 616054011051503.
Так, у відповідному товарно-транспортному документі запис: «прийнято з передбачуваним дефектом і правом на перевірку, вантаж на піддоні в поганому вигляді, коробки незліченні», що, за доводами позивача, підтверджує факт втрати перевізником вантажу.
Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідна відмітка не є належним та достатнім доказом втрати або недостачі вантажу.
Зазначений напис має виключно загальний характер, містить припущення щодо можливого дефекту вантажу та фіксує лише зовнішній стан піддона і неможливість перерахунку коробок під час приймання. Водночас він не містить жодних відомостей про фактичну втрату ваги вантажу, кількість відсутніх місць, обсяг недостачі, результати зважування чи перерахунку товару, а також не встановлює причинного зв`язку між зовнішнім станом упаковки та можливою втратою товару.
При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно п. 4 умов співпраці за договором у разі виявлення невідповідності за кількістю місць і якості упаковки вантажу під час завантаження водій робить позначку про такі обставини в CMR. У разі виявлення невідповідності за кількістю місць і якості упаковки вантажу під час розвантаження у вантажоодержувача, останній робить позначки на звороті CMR та складається акт, який підписує водій і вантажоодержувач (п.4.).
Вказане узгоджується із п. 15.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, які передбачають, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі.
Доказів складання акта на виконання вказаного пункту договору матеріали справи не містять.
Колегія суддів наголошує, що відшкодування вартості недостачі можливе лише за умови належного підтвердження факту незбереження вантажу та обсягу завданих збитків, тоді як обов`язок доведення відповідних обставин покладається на особу, яка заявляє такі вимоги.
Отже, за відсутності оформленого належним чином акта, в якому було зафіксовано відомості про фактичну масу вантажу після його отримання, кількість відсутніх вантажних місць, результати зважування чи перерахунку, сам лише запис про «передбачуваний дефект», незадовільний стан піддона та незліченність коробок не підтверджує ані факту втрати (недостачі) вантажу, ані її розміру, а відтак не може бути визнаний належним і достатнім доказом на підтвердження заявлених вимог.
При цьому, зроблена у товарно-транспортному документі відмітка «Прийнято з передбачуваним дефектом і правом на перевірку, вантаж на піддоні у поганому вигляді, коробки незліченні» лише фіксує наявність сумнівів щодо стану вантажу та намір провести його подальшу перевірку. Такий запис не містить відомостей про фактичну кількість відсутнього товару, його вагу, перелік відсутніх позицій чи інші об`єктивні дані, які б підтверджували факт недостачі саме на момент прийняття вантажу від перевізника.
Колегія суддів враховує пояснення позивача, що вантажоодержувач листом від 07.11.2024 повідомив позивача, що на момент прийняття товару палета мала пошкодження: упаковка була порвана, частина палети не була покрита фірмовою упаковкою продавця і була закріплена звичайним скотчем та у присутності перевізника здійснено зважування та виявлено, що загальна сума становить 64,8 кг, про що додано чек до накладної №380404000123310 / 616054011051503 і нанесено відповідну відмітку.
Водночас колегія суддів зазначає, що зазначений лист є одностороннім документом, складеним вантажоодержувачем після прийняття вантажу, та не може сам по собі підтверджувати обставини, які покладаються в основу вимог про відшкодування збитків. Такий документ лише відображає позицію особи, яка його склала, однак не є первинним документом, що посвідчує факт виникнення недостачі під час перевезення.
Статтею 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування. 
При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, доказів здійснення зважування вантажу в присутності перевізника, про що зазначено в листі, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази відмови перевізника від складання акта невідповідності. Відповідні відомості відсутні в документі про здійснення доставки №380404000123310 / 616054011051503, а саме документ не містить відміток про відмову перевізника від зважування товару.
Колегією суддів досліджено долучений до документа про здійснення доставки №380404000123310 / 616054011051503 чек, в якому зазначено наступне: Farosped s.r.l., S/N 02970992 від 05.11.2024, нетто 64,8 кг, брутто 64,8 кг, тара 0 кг, код поставки 5465000, код алібі 0-100524, загальна часткова вага брутто: 64,80 кг.
Водночас, відповідний чек є окремим документом, який не містить підписів будь-яких уповноважених осіб, не посвідчений перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, а також не містить жодних реквізитів, які б дозволяли однозначно ідентифікувати, що зважуванню підлягав саме спірний вантаж, переданий до перевезення за відповідною товарно-транспортною накладною.
Крім того, чек не містить жодних відміток про його належність до конкретного перевезення, не містить посилань на номер перевізного документа, транспортного засобу чи інші ідентифікаційні ознаки вантажу. Відтак із його змісту неможливо встановити, що зазначена у ньому вага стосується саме вантажу, який був предметом спірного перевезення.
При цьому, сам по собі результат зважування, яким встановлено вагу 64,8 кг, не свідчить про наявність недостачі, оскільки не підтверджує нестачу товару без зіставлення із дійсною вагою вантажу, переданого перевізнику до перевезення, а також чи враховувалась вага піддона та пакування та ким і за яких умов здійснювалося зважування. За відсутності таких відомостей чек не дає можливості встановити факт втрати будь-якої частини вантажу та визначити її розмір.
Колегія суддів також враховує, що нестачу товару було встановлено лише у період з 05.11.2024 по 07.11.2024 після відкриття упаковки та проведення внутрішньої перевірки працівниками Farosped s.r.l. Тобто відповідні обставини були встановлені вже після завершення перевезення та прийняття вантажу одержувачем, без участі перевізника та без складання двостороннього акта, який би належним чином засвідчив факт, характер і розмір недостачі.
Таким чином, наведені позивачем обставини не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки не підтверджують ані факту виникнення недостачі під час перевезення, ані її розміру, ані наявності причинного зв`язку між заявленими збитками та діями перевізника.
Щодо долучених позивачем фотографій та відеозаписів як доказів відвантаження та прийняття вантажу до перевезення, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про їх неналежність та недостатність для підтвердження обставин, на які посилається позивач.
Так, самі по собі фотографії та відеозаписи не підтверджують факту прийняття перевізником до перевезення саме того вантажу, який є предметом спору, не посвідчують його кількість, вагу, комплектність чи стан на момент передачі перевізнику, а також не підтверджують виникнення недостачі під час здійснення перевезення.
Крім того, зазначені матеріали не містять об`єктивних даних, які б дозволяли встановити час, місце та обставини їх створення. Із долучених фотографій та відеозаписів неможливо достовірно визначити дату та час їх здійснення, особу, яка їх створила, місце проведення зйомки, а також ідентифікувати конкретний вантаж або інші обставини, які б свідчили про їх безпосередній зв`язок зі спірним перевезенням.
При цьому, фото- та відеоматеріали можуть використовуватися як допоміжні докази на підтвердження обставин, викладених у належним чином оформлених первинних документах або актах, однак не можуть замінювати такі документи та самостійно підтверджувати факт втрати чи недостачі вантажу. За відсутності акта або інших документів про встановлення недостачі, складених за участю перевізника, долучені фотографії та відеозаписи не мають самостійної доказової сили щодо підтвердження заявлених позивачем обставин.
Щодо наданого позивачем юридичного висновку Адвокатського об`єднання «Марро Манчіні» щодо застосування законодавства Італії, то, як вірно зазначив суд першої інстанції, пунктом 27 договору сторони реалізували принцип свободи договору та самостійно погодили, що правом, яке регулює їхні договірні правовідносини, є матеріальне право України. Відтак саме норми законодавства України підлягають застосуванню при вирішенні цього спору, тоді як норми законодавства Італії не є правом, що регулює спірні договірні відносини. 
Крім цього, відповідно до ч.2 ст.108 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.
Висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду (ст.109 Господарського процесуального кодексу України).
А тому, враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено допустимими та належними доказами факту недостачі вантажу в заявленій кількості та вартості, як і не доведено причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими збитками, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності, у зв`язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2026 у справі № 911/3400/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Також, у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем було зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції становить 48 000,00 грн.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу були подані 20.05.2026, тобто у строк, передбачений ч. 8 ст. 129 ГПК України.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем матеріалів справи долучено укладений між відповідачем та Адвокатським бюро Ратушняка Володимира “Лігалконсалтинг” договір надання професійної правничої допомоги № 22/23 від 07.11.2022, додаткову угоду № 16 від 02.04.2026; Акт виконаних робіт від 18.05.2026 на суму 48 000,00 грн; платіжну інструкцію № 4031 від 07.04.2026 на суму 48 000,00 грн.
Відповідно до пунктів 1, 2 Додаткової угоди № 22/23 від 02.04.2026 сторони дійшли згоди встановити фіксовану вартість повідерного за надання правової допомоги по вказаному спору у суді апеляційної інстанції у справі № 911/3400/25, встановивши її в сумі 48 000,00 грн. Вказана сума є фіксованою та не підлягає коригуванню. Сплачена сума не підлягає поверненню. 
У цьому контексті колегія суддів враховує, що у разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованими та належним чином доведеними витрати на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції, у розмірі 48 000,00 грн.
При цьому, досліджуючи розмір покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 
Так, до моменту ухвалення постанови позивачем не подавалось клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас, колегія суддів зазначає, що об`єднана палата Верховного Суду у справі № 922/445/19 (постанова від 03.10.2019) зробила висновок, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.
Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
У таких випадках суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №357/380/20 сформувала висновок, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Зміст частини третьої статті 141 ГПК України є аналогічним змісту частини п`ятої статті 129 ГПК України, керуючись якою суд з власної ініціативи може не розподіляти витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Тобто до критеріїв розподілу судових витрат, передбачених частиною п`ятою статті 129 ГПК України, відносяться: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (з урахуванням висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №357/380/20).
Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Як зауважила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховний Суд у справі № 905/1795/18, у справі № 922/2685/19, нормами процесуального законодавства передбачено основні критерії визначення та розподілу судових витрат такі, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу в цій справі суд також враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Крім того Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В питанні розподілу витрат на правничу допомогу суд враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Колегія суддів, оцінивши поданий до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, встановила, що викладена у ньому правова позиція не відрізняється від доводів, які були викладені у відзиві на позов та подальших поясненнях по суті справи, поданих у суді першої інстанції.
Колегія суддів враховує, позиція представника відповідача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору, оскільки цей ж адвокатське бюро надавало правову допомогу як у першій, так і у апеляційній інстанції, тому, відповідно, було обізнане з усіма деталями, що випливають із даної справи.
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).
Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Отже, дослідивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правничу (правову) допомогу у сумі 48 000,00 грн не відповідає критерію обґрунтованості, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із складністю справи і необхідним обсягом правничих послуг, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер.
А тому, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу відповідних витрат, керуючись зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи приписи частини 4 статті 126 та частини 5 статті 129 ГПК України, з огляду на обсяг виконаних робіт та те, що правова позиція відповідача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору, враховуючи критерій розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин даної справи, з огляду на відмову у задоволенні поданої позивачем апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що справедливим та співрозмірним є стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :
1. Апеляційну скаргу Компанії Selectum Societa a responsabilita limitata на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2026 у справі № 911/3400/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2026 у справі № 911/3400/25 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із подачею апеляційної скарги, покласти на апелянта. 
4. Стягнути з Компанії Selectum Societa a responsabilita limitata (адреса Ripa di Porta Ticinese n. 39, 20143 Milan (MI), Italy) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Рабен Україна” (07442, Київська обл., Броварський р-н, смт. Велика Димерка, вул. Броварська, будинок 150, код ЄДРПОУ 32306522) 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.
6. Матеріали справи № 911/3400/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повна постанова складена 01.07.2026

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко