ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2026 р. Справа№ 910/268/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Євсікова О.О. 
Алданової С.О. 

за участю секретаря судового засідання: Жукової К.Д.,
за участю представників учасників справи:
від Компанії Fevamotinico S.а r.l.: Верега А.А.
від позивача: Палажченко О.О., Мостапенюк В.І.
від відповідача: Пушина Н.Л., Гаврилова О.Ю.
від третьої особи-1: Конопля А.М.
від третьої особи-2: не з`явився 
від третьої особи-3: Денисенко О.М.
від третьої особи-4: Кізленко В.А.
від третьої особи-5: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Компанії Fevamotinico S.а r.l.
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову 
у справі №910/268/23 (суддя Босий В.П.)
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до ОСОБА_1 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
1. Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ)
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат"
3. Приватне акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"
4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -
5. Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит"
про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог 

У січні 2023 року Фонд звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування 45 979 796 953,50 грн шкоди (збитків).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фонд під час здійснення процедури ліквідації Банку "Фінанси та Кредит" встановив факт вчинення відповідачем як особою, яка мала вирішальний вплив на діяльність цього банку, дій, що призвели до нанесення збитків банку. Правовою підставою позовних вимог є ч. 5 ст. 52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Короткий зміст заяви про забезпечення позову 

В березні 2023 року Фонд звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив:
- накласти арешт на частини корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПрАТ "Полтавський ГЗК"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ТОВ "Єристівський ГЗК"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ТОВ "Біланівський ГЗК"), які опосередковано належать відповідачу через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ);
- заборонити Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) здійснювати відчуження 50,3% акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК";
- заборонити відчужувати корпоративні права у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК" та у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК";
- заборонити Компанії Ferrexpo PLC здійснювати відчуження своєї долі в Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ);
- заборонити Компанії Fevamotinico SaRL здійснювати відчуження своєї долі в Компанії Ferrexpo PLC;
- заборонити Компанії Minco Trust (Singapore) здійснювати відчуження своєї долі в Компанії Fevamotinico SaRL;
- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам будь-яких нотаріальних округів, акредитованим суб`єктам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо перереєстрації права власності на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК", на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК" та на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК";
- заборонити ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК" та ТОВ "Біланівський ГЗК" проводити державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) (та в установчих документах підприємства одночасно), які пов`язані зі зміною розміру статутного капіталу вказаних підприємств.
Заходи забезпечення стосувалися таких юридичних осіб (далі - група компаній "Ferrexpo"):
- Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (Україна);
- Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" (Україна);
- Товариства з обмеженою відповідальністю "Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат" (Україна); 
- Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) (Швейцарія);
- Компанії Ferrexpo PLC (Англія); 
- Компанії Fevamotinico SaRL (Люксембург); 
- Компанії Minco Trust (Сінгапур). 
Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у зв`язку з недобросовісною поведінкою відповідача, яка полягає в приховуванні активів - на вимогу Фонду відповідач не розкрив інформацію про належні йому активи. На думку Фонду, недобросовісна поведінка відповідача підтверджується й перебуванням відповідача у міжнародному розшуку. Заявник також вказав, що підставою звернення з позовом до відповідача у цій справі є факт виявлення позивачем масштабної шахрайської схеми із заволодіння коштами банку та виведення значної частини цих коштів за кордон на підконтрольні відповідачу компанії, що свідчить про наявність реального ризику відчуження активів. 

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову задоволено повністю, вжито заходи забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (код ЄДРПОУ 00191282); на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (Код ЄДРПОУ 35713283); на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» (Код ЄДРПОУ 36601298), які опосередковано належать ОСОБА_2 через FERREXPO AG (ФЕРРЕКСПО АГ, ідентифікаційний код з торговельного реєстру: CHE-109.378.764, місцезнаходження: Bahnhofstrasse 13, CH-6340, Baar, Switzerland Банхофштрассе, буд.13, місто Баар, 6340, Швейцарія);
- заборони Компанії FERREXPO AG (ФЕРРЕКСПО АГ, ідентифікаційний код з торговельного реєстру: CHE-109.378.764, місцезнаходження: Bahnhofstrasse 13, CH-6340, Baar, Switzerland Банхофштрассе, буд.13,місто Баар, 6340, Швейцарія) здійснювати відчуження 50,3% акцій ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (код ЄДРПОУ 00191282), а також заборонити відчужувати корпоративні права у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (Код ЄДРПОУ 35713283) та у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат»;
- заборони Компанії FERREXPO PLC (реєстраційний номер компанії: 5432915, місцезнаходження:55 St. James's Street,London, England,SW1A 1LA - вулиця Святого Джеймса, буд. 55, Лондон, Англія, SW1A 1LA) здійснювати відчуження своєї долі в FERREXPO AG (ФЕРРЕКСПО АГ, ідентифікаційний код з торговельного реєстру: CHE-109.378.764, місцезнаходження: Bahnhofstrasse 13, CH-6340, , Switzerland Банхофштрассе, буд.13, місто Баар, 6340, Швейцарія);
- заборони Компанії Fevamotinico SaRL (реєстраційний номер B128246, місцезнаходження: 2a Rue Nicolas Bove, Luxembourg, L-1253- вул. Ніколоса Бове, буд. 2а, Люксембург, L-1253) здійснювати відчуження своєї долі в FERREX PO (реєстраційний номер компанії: 5432915, місцезнаходження: 55 St. James's Street, London, England,SW1A 1LA - вулиця Святого Джеймса, буд. 55, Лондон, Англія, SW1A 1LA);
- заборони Компанії Minco Trust (Singapore) здійснювати відчуження своєї долі в Fevamotinico SaRL (реєстраційний номер B128246, місцезнаходження: 2a Rue Nicolas Bove, Luxembourg, L-1253- вул. Ніколоса Бове, буд. 2а, Люксембург, L-1253);
- заборони державним реєстраторам, нотаріусам будь-яких нотаріальних округів, акредитованим суб`єктам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо перереєстрації права власності на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» та на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат»;
- заборони ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» та ТОВ «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» проводити державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (та в установчих документах підприємства одночасно), які пов`язані зі зміною розміру статутного капіталу вказаних підприємств.
Мотивуючи таке рішення, суд, з посиланням на ст.ст. 136, 137, 138 Господарського процесуального кодексу України зазначив, що у цій справі між сторонами виник спір щодо існування у відповідача обов`язку зі сплати значної суми грошових коштів для покриття збитків кредиторів банку, що перебуває в процедурі ліквідації, проте відповідачем протягом тривалого часу вчинялися дії з метою приховування факту володіння належним йому майном, за рахунок якого можливо виконання рішення суду у цій справі у випадку задоволення позовних вимог. Беручи до уваги викладені заявником доводи та надані на їх підтвердження докази, врахувавши наявність зв`язку між заявленими позивачем заходами забезпечення позову у вигляді накладення арешту на корпоративні права, які опосередковано належать відповідачу, а також заборони відчужувати такі корпоративні права, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Щодо перегляду цієї ухвали в апеляційному та касаційному судах 

У березні 2023 року Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄРИСТІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», Приватне акціонерне товариство «ПОЛТАВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЛАНІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2023, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10.01.2024, ухвалу господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі № 910/268/23 залишено без змін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

24.02.2026, не погоджуючись з цією ухвалою, особа, яка не брала участь у даній справі - Компанія Fevamotinico S.а r.l., з посиланням на ч. 1 ст. 254 ГПК України, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову відмовити повністю. 
Зокрема, апелянт посилається на те, що:
- висновок суду першої інстанції про те, що компанії Ferrexpo PLC, Fevamotinico S.а r.l. та The Minco Trust належать і підконтрольні ОСОБА_1 , не відповідає дійсності, оскільки суд не дослідив правову природу The Minco Trust і помилково назвав його «компанією», тоді як за правом Сінгапуру це не юридична особа, а дискреційний траст, у якому ОСОБА_2 є лише одним із вигодоодержувачів без жодних прав на майно чи впливу на Довірчого власника. З огляду на це, ОСОБА_2 К.В. не відповідає законодавчим критеріям «кінцевого бенефіціарного власника» жодної компанії Групи Ferrexpo, адже структура корпоративного управління цих компаній (зокрема публічної Ferrexpo PLC, якою керує незалежна Рада Директорів) та наявність Угоди про взаємовідносини (Relationship Agreement) юридично унеможливлюють здійснення ним чи Fevamotinico S.а r.l. одноосібного вирішального впливу і зобов`язують Ferrexpo PLC діяти цілком незалежно;
- висновки суду стосовно того, що Fevamotinico S.а r.l. змінює своє відсоткове володіння акціями шляхом їх відчуження, є некоректними, оскільки зміна відсоткового співвідношення відбувалася виключно через процедури викупу акцій самою компанією Ferrexpo PLC (buy-back) та передачу акцій до трасту для працівників (EBT), а не через відчуження акцій самою Fevamotinico S.а r.l.;
- суд застосував заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії компанії Fevamotinico S.а r.l., яка взагалі не є учасником судового процесу. Стаття 137 ГПК України містить вичерпний перелік заходів забезпечення позову і не надає суду повноважень накладати заборони на осіб, які не беруть участі у справі. Відповідно, застосовані заходи до третьої особи не грунтуються на жодній нормі права України чи міжнародного права та є незаконними;
- заходи забезпечення позову повинні застосовуватися до майна боржника (відповідача), яким Fevamotinico S.а r.l. у цій справі не є. Застосовані заходи є очевидно неспівмірними: ринкова капіталізація Ferrexpo PLC становить близько 2,8 мільярда фунтів стерлінгів (понад 125 млрд грн), що в багато разів перевищує суму заявлених позовних вимог (близько 46 млрд грн). Накладення обмежувальних заходів на такий масштабний актив є надмірним втручанням і порушує принцип балансу інтересів сторін;
- також апелянт посилається на неспівмірність заходів забезпечення позову та зазначає, що вартість заарештованих акцій FERREXPO PLC (еквівалент близько 2,8 млрд фунтів стерлінгів) значно перевищує розмір позовних вимог ФГВФО (майже 46 млрд грн / бл. 2 млрд фунтів на момент ухвали).
Апеляційна скарга обґрунтована скаржником з посилання на: Конвенцію про захист прав людини і основних свобод: ст. 6; Конституцію України: ст. 55, ст. 129; Господарський процесуальний кодекс України (ГПК): ст. 1, 2, 17, 112, 137, 254, 255, 256, 258, 259, 261, 272; Податковий кодекс України: ст. 14 (п. 14.1.241-1); Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів...»: ст. 1 (ч. 1 п. 30); Закон України «Про виконавче провадження» (у контексті неможливості звернення стягнення на майно третіх осіб); Закон України «Про судовий збір»: ст. 4 (ч. 2 п. 2 пп. 2), ст. 6 (ч. 1); Закон України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»: ст. 7; Методологію визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника (затв. постановою КМУ та НБУ № 1011 від 19.09.2023): п. 5, 6.

Позиція учасників справи щодо апеляційної скарги

Позивач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (позивач) заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. Позивач посилається на те, що:
- відповідно до українського законодавства ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним власником групи Ferrexpo, оскільки здійснює непрямий вирішальний контроль над українськими ГЗК через ланцюг володіння (The Minco Trust - Fevamotinico S.а r.l. - Ferrexpo Plc). Незважаючи на наявність трасту та компаній-посередників, Відповідач здійснює непрямий вирішальний вплив на ПрАТ «Полтавський ГЗК», ТОВ «Єристівський ГЗК» та ТОВ «Біланівський ГЗК». Факт його фактичного контролю підтверджується численними доказами: офіційними звітами та проспектами емісії компаній, власною е-декларацією, рішеннями Верховного Суду у трьох інших справах, публічним визнанням в інтерв`ю Forbes, а також багаторічним перебуванням ОСОБА_2 на ключових керівних посадах безпосередньо у ПрАТ «Полтавський ГЗК», Ferrexpo PLC та Ferrexpo AG;
- доводи апелянта про те, що застосовані заходи не передбачені ст. 137 ГПК України, є безпідставними. Пункти 2 та 4 частини 1 статті 137 ГПК України прямо дозволяють суду забезпечувати позов шляхом заборони не лише відповідачу, а й іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Суд діяв у межах повноважень, заборонивши особам, які виступають посередниками корпоративних прав Відповідача, вчиняти дії, спрямовані на зміну структури власності. Це був єдиний ефективний спосіб забезпечення позову, який дозволив уникнути розмивання активів Відповідача через зміну структури власності;
- аргументи апелянта про неспівмірність заходів (через посилання на загальну ринкову капіталізацію компанії Ferrexpo Plc) ґрунтуються на хибних висновках. Суд не накладав арешт на акції Ferrexpo Plc чи всі активи цієї компанії; арешт було накладено виключно на частку корпоративних прав у розмірі 50,3% безпосередньо у ПрАТ «Полтавський ГЗК», ТОВ «Єристівський ГЗК» та ТОВ «Біланівський ГЗК». Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року в межах цієї ж справи підтвердив, що співмірність заходів має визначатися шляхом встановлення номінальної вартості арештованих акцій та часток. Загальна номінальна вартість арештованих часток українських ГЗК є співмірною із сумою позовних вимог (понад 45,97 млрд грн), що було доведено Позивачем і підтверджено судами;
- арешт 50,3% часток компаній є законним заходом згідно зі ст. 137 ГПК України (заборона вчиняти дії щодо предмета спору). Це єдиний спосіб запобігти розмиванню активів.
Свій відзив позивач обґрунтував посиланнями на ч. 1 п. 30, п. 40, п. 58 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також на; Податковий кодекс України: ст. 14 (п. 14.1.241-1); Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»: ст. 1 (ч. 1); Методологію визначення юридичною особою кінцевого бенефіціарного власника (затв. постановою КМУ та НБУ № 1011 від 19.09.2023): п. 5, п. 6; Господарський процесуальний кодекс України (ГПК): ст. 137 (ч. 1 п. 2, п. 4), ст. 295, ст. 300, ст. 308, ст. 309.

Третя особа-1 - Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) у своїх письмових поясненнях повністю підтримує доводи апелянта та наголошує, що висновки суду першої інстанції (про підконтрольність підприємств групи Ferrexpo ОСОБА_2 К.В., його статус кінцевого бенефіціара, розмір частки акцій, а також адекватність і співмірність заходів забезпечення позову) не відповідають дійсності. Заявник стверджує, що помилкові висновки місцевого суду стали наслідком суттєвих порушень процесуального законодавства.
Зокрема, третя особа-1 зазначила таке:
- суд першої інстанції всупереч ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» та практиці Великої Палати Верховного Суду не виконав свого обов`язку (ex officio) щодо встановлення змісту норм іноземного права, які регулюють правову природу трасту. Суд безпідставно ототожнив сінгапурський дискреційний траст (The Minco Trust) з юридичною особою та застосував до нього норми українського корпоративного законодавства, хоча за правом Сінгапуру траст є не юридичною особою, а договором про управління майном, за яким Довірчий власник (Trustee) самостійно розпоряджається активами. Навіть у разі неможливості застосування іноземного права, суд мав застосувати до трасту норми глави 70 Цивільного кодексу України («Управління майном»). Згідно зі ст. 1040 ЦК України, звернення стягнення на майно, передане в управління, за вимогою кредитора установника управління не допускається, тому суд повинен був відмовити у забезпеченні позову;
- суд розглянув заяву про забезпечення позову без призначення судового засідання та без виклику зацікавлених осіб (зокрема Fevamotinico S.a r.l. та Ferrexpo Plc). З огляду на необхідність з`ясування норм іноземного права та відсутність достатніх доказів від Фонду, суд мав скористатися правом, передбаченим ч. 4 ст. 140 ГПК України, і призначити судове засідання з викликом сторін для забезпечення справедливого балансу;
- заходи забезпечення позову без інформування застосовуються для запобігання швидкому приховуванню активів, проте Фонд гарантування не довів наявності таких ризиків: структура групи Ferrexpo є відкритою, публічною і незмінною з 2007 року, а ОСОБА_1 не має повноважень її змінювати;
- згідно з українським законодавством та судовою практикою Верховного Суду, статус кінцевого бенефіціара визначається наявністю реального вирішального впливу на управління, а не просто формальною приналежністю до трасту кількох членів родини. Спираючись на це та висновки низки іноземних експертів, на думку третьої особи-1, що ОСОБА_1 є виключно дискреційним вигодоодержувачем The Minco Trust, який не має майнових інтересів і не наділений жодними повноваженнями вказувати довірчому власнику чи здійснювати фактичний контроль над компаніями групи Ferrexpo. 

Третя особа-3 - Приватне акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (ПрАТ «ПГЗК») повністю підтримує апеляційну скаргу компанії Fevamotinico S.а r.l. та просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову. 
Третя особа-3 вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає критеріям законності, пропорційності та процесуальної справедливості, оскільки базується на недоведеному припущенні про наявність контролю ОСОБА_1 над майном Fevamotinico S.а r.l.
Зокрема, третя особа-3 посилається на відсутність вирішального впливу ОСОБА_1 на Групу компаній: 
- щодо The Minco Trust заявник зазначив, що управління активами здійснюється незалежним трастовим керуючим. Майно трасту відокремлене від майна Відповідача ( ОСОБА_1 ), тому ототожнення майна трасту з особистим майном Відповідача є помилковим;
- щодо Fevamotinico S.а r.l. заявник зазначив, що згідно з українським законодавством про фінансовий моніторинг, ознакою прямого контролю є володіння часткою не менше 25% статутного капіталу або прав голосу. У справі немає доказів того, що ОСОБА_1 володіє такою часткою чи має право давати обов`язкові вказівки керівництву компанії;
- щодо Ferrexpo Plc заявник зазначив, що управління здійснює Рада директорів, а частка Fevamotinico S.а r.l. (49,32%) не дозволяє одноосібно контролювати Раду шляхом прийняття спеціальних рішень. Крім того, ОСОБА_1 не обіймає жодних посад (пішов у відставку у 2019 та 2022 роках) і юридично позбавлений можливості здійснювати контроль над компанією відповідно до підписаної Угоди про взаємовідносини;
- щодо Ferrexpo AG заявник зазначив, що експертний меморандум компанії Хомбургер АГ підтверджує, що ОСОБА_1 не має права керувати Радою директорів, не є посадовою особою та не зареєстрований у Торговому реєстрі як особа з правом підпису чи правом укладати угоди від імені компанії.
Також третя особа-3 посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на норми іноземного права, необхідні для правової кваліфікації обставин, що є порушенням Закону України «Про міжнародне приватне право». Детально досліджені норми міжнародного законодавства експертами Хомбургер АГ свідчать, що відповідно до права Швейцарії ОСОБА_1 не здійснює вирішального впливу або контролю над Ferrexpo AG та її дочірніми українськими підприємствами (ПрАТ «Полтавський ГЗК», ТОВ «Єристівський ГЗК», ТОВ «Біланівський ГЗК»). 

Відповідач, третя особа-2, третя особа-4, третя особа-5 не подали відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-які пояснення щодо цієї апеляційної скарги від них до суду не надходило.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 24.02.2026 апеляційну скаргу Компанія Fevamotinico S.а r.l. передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. головуючий суддя, судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.
В апеляційній скарзі апелянт просив поновити йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження. 
Обґрунтовуючи причини пропуску процесуального строку, апелянт зазначив, що не був повідомлений про розгляд справи, не брав участі у процесі, а тому не міг подати свої заперечення, пояснення і докази для судового захисту, чим був фактично позбавлений права на судовий захист. Таким чином, апелянт стверджує, що звертаючись з цією апеляційною скаргою, він реалізовує своє право на судовий розгляд, оскільки, на його думку, оскарженою ухвалою було вирішено питання про права особи, яка не брала участі у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 апеляційну скаргу Компанії Fevamotinico S.а r.l. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову у справі №910/268/23 залишено без руху на підставі ст.ст. 256, 258, 260 ГПК України, оскільки скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження рішення у цій справі, а наведені ним в апеляційній скарзі обставини визнанні судом неповажними. Роз`яснено скаржнику, що протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази. Попереджено скаржника, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення апеляційної скарги або відмови у відкритті апеляційного провадження.
09.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, в якій останній виклав клопотання про поновлення строку. 
В обґрунтування пропущеного строку на подання апеляційної скарги скаржник зазначає про те, що: 
- він є акціонером Компанії FERREXPO PLC, яка не є учасником справи №910/268/23 та від цієї компанії на його адресу інформації щодо оскарженої ухвали не находило. Компанія Ferrexpo AG (третя особа-1 у справі), на думку скаржника, не зобов`язана звітувати перед Компанією Fevamotinico S.а r.l.;
- за отриманою під час підготовки апеляційної скарги інформацією, Компанія Ferrexpo AG зверталася до Господарського суду м. Києва з клопотанням про залучення до розгляду справи №910/268/23 компанію Ferrexpo PLC, компанію Fevamotinico S.а r.l., Minco Trust (Singapore), але на дату складання цієї Заяви питання про їх залучення не вирішено;
- 16.02.2026 від ПрАТ «Полтавський ГЗК» надійшов Звіт, з якого встановлено, що до Північного апеляційного господарського суду подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду м. Києва від 01.12.2025 у справі №910/268/23. З ухвали Господарського суду м. Києва від 01 грудня 2025 в справі №910/268/23 було встановлено, що 03 березня 2023 винесено ухвалу Господарського суду м. Києва в справі №910/268/23, якою було заборонено Компанії Fevamotinico S.а r.l. здійснювати відчуження своєї долі в Ferrexpo PLC. Зі змістом ухвали Господарського суду м. Києва від 03 березня 2023 у справі №910/268/23 Компанія Fevamotinico S.а r.l. ознайомилася в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи, що апелянт посилається на те, що він не отримував процесуальних документів суду, а Позивач в свою чергу стверджує, що він направляв на адресу скаржника оскаржену ухвалу з відповідним перекладом, колегія суддів, з метою дослідження зазначених обставин справи, дійшла висновку призначити судове засідання.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 повідомлено учасників справи про призначення судового засідання щодо розгляду питання про прийняття до провадження апеляційної скарги Компанії Fevamotinico S.а r.l. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову у справі №910/268/23 на 01.04.2026. Постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23, разом з цим докази щодо направлення та вручення оскарженої ухвали скаржнику - Компанії Fevamotinico S.а r.l., та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Також колегія суддів роз`яснила скаржнику про те, що серед іншого, інформацію про рух справи можна отримати: в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/, ввівши номер справи №910/268/23; на сайті Північного апеляційного господарського суду за посиланням: https://anec.court.gov.ua/sud4873/gromadyanam/povidomlennya/. Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.
Станом на 01.04.2026 матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 не надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 повідомлено учасників справи про відкладення судового засідання щодо розгляду питання про прийняття до провадження апеляційної скарги Компанії Fevamotinico S.а r.l. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову у справі №910/268/23 на 22.04.2026. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Ухвалено повторно витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23, разом з цим докази щодо направлення та вручення оскарженої ухвали скаржнику - Компанії Fevamotinico S.а r.l., та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду.
Позивач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав письмові заперечення проти відкриття апеляційного провадження, в яких просив апеляційну скаргу залишити без розгляду у зв`язку із пропущенням строків на її оскарження. Зокрема, позивач зазначив про таке:
- 23.03.2023 року, після винесення оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову, позивачем було здійснено її переклад на англійську, німецьку та французьку мови та надіслано копії ухвали із перекладом та супровідним листом Фонду гарантування від 10.03.2023 року на адреси Ferrexpo PLC, Ferrexpo AG та Fevamotinico SaRL;
- докази відправки та примірники документів, які надсилались на адресу апелянта, знаходяться в матеріалах справи (долучені до додаткових пояснень Фонду від 01.01.2024, які надавались Верховному Суду через систему «Електронний суд», та додатково долучається до цих заперечень для ознайомлення).
Отже, на думку позивача, апелянт Fevamotinico SaRL був повідомлений про факт прийняття Господарським судом м. Києва оскаржуваної ухвали від 03.03.2023 року про забезпечення позову у справі №910/268/23 ще в 2023 році. Позивач просить врахувати вищевказану інформацію про повідомлення апелянта про судову справу №910/268/23 та надсилання 23.03.2023 на його адресу оскаржуваної ухвали із відповідним перекладом.
17.04.2026 позивач подав доповнення до своїх заперечень, посилаючись на те, що з наданих апелянтом документів неможливо встановити, чи взагалі відбувалось будь-яке листування між компанією Fevamotinico SaRL та ПрАТ «Полтавський ГЗК». Позивач звертає увагу на те, що директор компанії Fevamotinico SaRL, Christakis Ilia (якщо вказана особа дійсно підписувала від імені компанії Fevamotinico SaRL ті документи, які було надано суду) не могла не знати про зміну адреси Fevamotinico SaRL та зазначити в підписаних листах та інших документах від імені компанії недійсну адресу або забути правильне написання власних ім`я та прізвища. Таким чином, крім відсутності будь-яких документів, які б підтверджували здійснення листування між Fevamotinico SaRL та ПрАТ «Полтавський ГЗК» з питань надання звітності, а так само між Fevamotinico SaRL та адвокатом Верегою А.А., існують обґрунтовані підстави вважати, що документи від імені компанії Fevamotinico SaRL не підписувались директором цієї компанії.
В заяві про усунення недоліків, апелянт заперечив щодо доводів позивача та зазначив, що в запереченнях проти відкриття апеляційного провадження Фонд гарантування вкладів фізичних осіб стверджує, що після винесення ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі № 910/268/23 про забезпечення позову здійснив переклад цієї ухвали на англійську, німецьку та французьку мови і надіслав копії цієї ухвали із перекладом та супровідним листом від 10.03.2023 на адреси Компанії Ferrexpo PLC, Компанія Ferrexpo AG та Компанії Fevamotinico SaRL. До заперечень проти відкриття апеляційного провадження додавалася копія Фіскального чеку, як докази надіслання супровідного листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та копії ухвали, яка перекладена на французьку мову на адресу Компанії Fevamotinico S.а r.l. 3 цього фіскального чека не можливо встановити, що саме надсилалося в цьому листі та на яку адресу. Отже, на думку апелянта, позивач не надав докази надсилання на його адресу копії ухвали. 
Крім того, апелянт зазначив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є суб?єктом, що наділений повноваженнями офіційно вручати процесуальні документи за кордоном, оскільки, на думку скаржника, це виключна компетенція суду через міжнародні механізми (конвенції, доручення). 
Щодо супровідного листа про надсилання ухвали апелянту з перекладом, останній зазначив таке:
- його оформлено 10.03.2023, тоді як переклад ухвали Господарського суду м. Києва від 03 березня 2023 був вчинений 22 березня 2023, що є додатковим аргументом щодо відсутності факту надсилання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на адресу Компанії Fevamotinico S.а r.l. копії цієї ухвали з перекладом на англійську, німецьку та французьку мови;
- в розділі додатки супровідного листа Фондом зазначено, що до цього листа додається копія рішення Господарського суду м. Києва від 03 березня 2023 у справі №910/268/23 (без вказівки про переклад на англійську, німецьку та французьку мови);
- супровідний лист підписаний в. о. директора-розпорядника Фонду Віктором Новіковим, але до супровідного листа не додано документу, який посвідчує повноваження цієї особи.
Третя особа-2 у своїх поясненнях від 16.04.2026 заперечила щодо доводів позивача та зазначила, що Фондом не надано документів, з яких можливо було б встановити, що саме направлено згідно фіскального чеку №RV010607705UA від 23.03.2023. Фонд не був позбавлений можливості належним чином оформити відповідне міжнародне відправлення з заповненням митної декларації та накладенням засобів ідентифікації документів, які надсилались. Як вже було зазначено вище, будь-яких документів, з яких можливо було б встановити, що відправлення за №RV010607705UA від 23.03.2023 містило ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 у справі №910/268/23 з перекладом, Фондом не надано.
У судовому засіданні 22.04.2026 апелянт наполягав на тому, що йому не було відомо про оскаржену ухвалу суду від 03.03.2023. Разом з тим, позивач не довів протилежного. 
Дослідивши викладені вище обставини, враховуючи що у справі відсутні докази вручення апелянту оскарженої ухвали, колегія суддів визнала достатньо обґрунтованими обставини пропуску строку на звернення з апеляційною скаргою, а тому дійшла висновку про задоволення клопотання апелянта про поновлення строку на подання апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 поновлено Компанії Fevamotinico S.а r.l. пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову у справі №910/268/23. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії Fevamotinico S.а r.l. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову у справі №910/268/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 20.05.2026. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Компанії Fevamotinico S.а r.l. у письмовій формі до 15.05.2026 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань щодо апеляційної скарги Компанії Fevamotinico S.а r.l. у письмовій формі до 15.05.2026 (включно). Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.

Явка представників сторін

Представник апелянта в судовому засіданні 20.05.2026 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Представники позивача в судовому засіданні 20.05.2026 заперечили проти доводів апелянта та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Представники відповідача та представники третіх осіб-1,3,4 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити. 
В судове засідання 20.05.2026 представники третьої особи-2 та третьої особи-5 не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників третьої особи-2 та третьої особи-5, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку. 

Розгляд клопотань 

13.05.2026 Компанія Ferrexpo PLC (Англія) подала клопотання про залучення її до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача. 
В обґрунтування цього клопотання заявник зазначив, що Компанія Ferrexpo PLC прямо визначена як один із боржників у пункті 10 резолютивної частини оскаржуваної ухвали суду. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, рішення щодо прав та обов`язків особи, яка не була залучена до участі у справі, порушує її матеріальні та процесуальні права на справедливий судовий розгляд. Заявник вважає, що незалучення його може призвести до скасування майбутнього судового рішення апеляційної інстанції. 
В судовому засіданні 20.05.2026 колегія суддів поставила на розгляд зазначене клопотання. 
Протокольною ухвалою від 22.05.2026 залишено без задоволення, оскільки відповідно до ст. 50 ГПК України питання про залучення до участі у справі третіх осіб має вирішуватися судом першої інстанції на стадії підготовчого провадження під час розгляду справи по суті. Предметом даного апеляційного перегляду є виключно перевірка законності ухвали про забезпечення позову. Апеляційний суд під час перегляду процесуальної ухвали про забезпечення позову не наділений повноваженнями залучати третіх осіб.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
У відповідності до вимог ст. 136 ГПК господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з положеннями пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.
При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.
При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Правова позиція апеляційного суду 

Щодо процесуального статусу Компанії Fevamotinico S.а r.l. як особи, яка не брала участі у справі, та перевірки правомірності застосування заходів забезпечення позову в контексті її прав та інтересів, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 254 Господарського процесуального кодексу України, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, Компанія Fevamotinico S.а r.l. зазначила, що оскаржувані заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження часток у статутному капіталі та акцій пов`язаних юридичних осіб (зокрема, Ferrexpo AG та інших компаній групи) безпосередньо порушують її корпоративні та майнові права як кінцевого чи опосередкованого бенефіціара (акціонера), обмежуючи можливість управління активами та створюючи додаткові обтяження для пов`язаного з нею іноземного трасту.
Колегія суддів, дослідивши характер спірних правовідносин, структуру власності та зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 03.03.2023, доходить висновку, що застосовані судом заходи забезпечення позову дійсно мають безпосередній вплив на майновий та корпоративний інтерес Компанії Fevamotinico S.а r.l. у межах спірних правовідносин. Заборона відчуження часток/акцій юридичних осіб, у яких апелянт володіє опосередкованим інтересом, об`єктивно обмежує його повноваження щодо розпорядження активами та впливає на його економічне становище. Таким чином, ухвала Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 безпосередньо зачіпає охоронюваний законом інтерес та права Компанії Fevamotinico S.а r.l., що свідчить про наявність у неї права на апеляційне оскарження даного судового рішення в порядку статті 254 ГПК України. За таких обставин, апеляційне провадження за скаргою вказаної особи не підлягає закриттю.
Водночас, здійснюючи перевірку обґрунтованості доводів скаржника по суті, апеляційний господарський суд наголошує, що факт впливу заходів забезпечення позову на права чи інтереси особи, яка не брала участі у справі, сам по собі не є безумовною підставою для скасування таких заходів, якщо вони були вжиті судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 136, 137 ГПК України та є законними щодо предмета спору.
Таким чином, за результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
У справі, що розглядається, між сторонами існує спір щодо наявності у відповідача обов`язку з відшкодування шкоди (збитків) в грошовій формі.
Виконання в майбутньому судового рішення у справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача присуджених до стягнення сум.
У заяві про забезпечення позову Фонд просив: накласти арешт на частини корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК", ТОВ "Біланівський ГЗК", які опосередковано належать відповідачу через Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ); заборонити Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) здійснювати відчуження 50,3% акцій ПрАТ "Полтавський ГЗК"; заборонити відчужувати корпоративні права у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК" та у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК"; заборонити Компанії Ferrexpo PLC здійснювати відчуження своєї долі в Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ); заборонити Компанії Fevamotinico SaRL здійснювати відчуження своєї долі в Компанії Ferrexpo PLC; заборонити Компанії Minco Trust (Singapore) здійснювати відчуження своєї долі в Компанії Fevamotinico SaRL; заборонити державним реєстраторам, нотаріусам будь-яких нотаріальних округів, акредитованим суб`єктам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо перереєстрації права власності на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ПрАТ "Полтавський ГЗК", на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Єристівський ГЗК" та на частину корпоративних прав у розмірі 50,3% від статутного капіталу ТОВ "Біланівський ГЗК"; заборонити ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК" та ТОВ "Біланівський ГЗК" проводити державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, зазначених в ЄДР (та в установчих документах підприємства одночасно), які пов`язані зі зміною розміру статутного капіталу вказаних підприємств.
Згідно матеріалів справи, позивачем надано суду сукупність належних і допустимих доказів, аналіз яких (на його переконання) дає підстави для висновку про недобросовісну поведінку відповідача, яка полягає у приховуванні активів, порушенні зобов`язань з декларування майна, відчуженні активів контрольованих відповідачем компаній, невиконанні законних вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про розкриття інформації щодо належних відповідачу активів, а також переховування від слідства.
Зокрема, позивач (заявник) обгартовує свою заяву наступним:
- відповідно до річної декларації відповідач задекларував, що через Компанію Minco Trust є власником акцій Компанії Ferrexpo PLC. Відповідно до опублікованої звітності Компанії Ferrexpo PLC (Велика Британія) мажоритарним акціонером є Компанія Fevamotinico SaRL (Люксембург), яка володіє 50,3% випущеного акціонерного капіталу Компанії Ferrexpo PLC. В свою чергу, Компанія Fevamotinico SaRL повністю належить Компанії Minco Trust (Сінгапур). Бенефіціарами Компанії Minco Trust є відповідач та двоє членів його родини;
- згідно з Проспектом емісії Компанії Ferrexpo PLC від 2007 року про продаж 152,097,932 акцій компанії та допуск до офіційного списку Управління фінансових послуг та до торгів на Лондонській фондовій біржі (ІРО) зазначено, що акціонер-продавець (Компанія Fevamotinico SaRL) повністю контролюється Компанією Minco Trust, серед бенефіціарів якого є відповідач;
- відповідно до річного звіту Компанії Ferrexpo PLC за 2021 рік компанією розкрито інформацію про консолідовані дочірні компанії та розмір частки, якою володіє Компанія Ferrexpo PLC в цих компаніях, зокрема: Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ, частка 100 %); PJSC Ferrexpo Poltava Mining (ПрАТ "Полтавський ГЗК", частка 100%); LLC Ferrexpo Yeristovo Mining (ТОВ "Єристівський ГЗК", частка 100%); LLC Ferrexpo Belanovo Mining (ТОВ "Біланівський ГЗК", частка 100%);
- згідно з відкритою інформацією, розміщеною на офіційному сайті Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України (агентство здійснює організаційне, технічне та ресурсне забезпечення реалізації повноважень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - НКЦПФР) в сфері розкриття інформації на ринку цінних паперів), єдиним акціонером ПрАТ "Полтавський ГЗК" є Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ). Кількість акцій, що їй належить, становить 310 000 000 шт. номінальною вартістю 9, 96 грн за акцію або 3 087 600 000, 00 грн. До 03.11.2016 ОСОБА_1 перебував на посаді заступника голови наглядової ради ПрАТ "Полтавський ГЗК", на вказаній посаді ОСОБА_1 перебував 20 років. Відповідно до інформації про структуру власності ПрАТ "Полтавський ГЗК" станом на 28.04.2020 (довідка ПрАТ "Полтавський ГЗК" скріплена електронним цифровим підписом його керівника) кінцевим бенефіціарним власником цього товариства є ОСОБА_1 ;
- власниками ТОВ "Єристівський ГЗК" зареєстровано швейцарську Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) (частка 100 %; 8 263 615 113,00 грн) та ТОВ "Феррекспо Сервіс" (код ЄДРПОУ 33638786, частка 0%; 82 636,00 грн). При цьому засновником ТОВ "Феррекспо Сервіс" так само є Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) (частка 100 %, 1 476 399 396,00 грн). Відповідно до фінансового звіту ТОВ "Єристівський ГЗК" та незалежного аудитора за рік, що закінчується 31.12.2020 (сторінка 15 звіту), учасниками цього товариства є Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) та ТОВ "Феррекспо Сервіс". Контроль над ТОВ "Феррекспо Сервіс" здійснює Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), яка на 100% знаходиться у власності Компанії Ferrexpo PLC ("Кінцева материнська компанія") (надалі разом із дочірніми підприємствами іменуються "Група компаній Ferrexpo"). Частку більшості в Компанії Ferrexpo PLC у кінцевому рахунку утримує Компанія Minco Trust, яка була створена для управління контрольованою часткою участі у Групі компаній Ferrexpo, яка належить ОСОБА_1 та найближчим його родичам;
- власниками ТОВ "Біланівський ГЗК" зареєстровано швейцарську Компанію Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) (частка 100 %; 1 476 401 470,00 грн) та ТОВ "Феррекспо Сервіс" (код ЄДРПОУ 33638786, частка 0%; 2 073,00 грн). Відповідно до фінансового звіту ТОВ "Біланівський ГЗК" та Звіту незалежного аудитора за рік, що закінчується 31.12.2020 (сторінка 11), так само зазначено, що ТОВ "Феррекспо Сервіс" та Компанія Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) знаходяться під контролем Компанії Ferrexpo PLC, мажоритарним власником якого є Компанія Minco Trust. В свою чергу, Компанія Minco Trust створена для управління контрольним пакетом акцій групи Ferrexpo, що належить ОСОБА_1 та найближчим його родичам;
- відповідно до витягу з офіційного комерційного реєстру Кантону Цуг Швейцарії (Handelsregisteramt des Kantos Zug), в період з 21.11.2008 до 02.03.2020 ОСОБА_1 виступав уповноваженим підписантом Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ) з правом колективного підпису;
- відповідно до витягу з Центрального реєстру підприємств Данії (Det Centrale Virksomhedsregister, CVR) починаючи з 14.04.2008 і до цього часу ОСОБА_1 є бенефіціарним власником Компанії VORSKLA STEEL DENMARK A/S (CVR-номер 30700279, місцезнаходження: Хавневей, буд. 31, Фредеріксверк, Данія, 3300), опосередкована участь і право голосу становлять 100%. При цьому, в період з 27.02.2009 до 24.03.2022 одним із власників компанії виступала вищезгадана Компанія Fevamotinico SaRL. Тобто, ОСОБА_1 здійснював контроль над Компанією VORSKLA STEEL DENMARK A/S та реалізовував своє право голосу в управлінні цією компанією, в тому числі через Компанію Fevamotinico SaRL, що свідчить про підконтрольність ОСОБА_1 останньої;
- наведені факти свідчать про те, що ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Біланівський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК", ТОВ "Феррекспо Сервіс", Компанії Ferrexpo AG (Феррекспо АГ), Ferrexpo PLC, Fevamotinico SaRL та Minco Trust належать відповідачу у справі - ОСОБА_1 та перебувають під його контролем. Проте, відповідач використовує складні схеми структурування своєї власності, які включають залучення іноземних компаній, в т.ч. компаній офшорної юрисдикції, для приховання факту володіння належним йому майном (зокрема, вищевказаними частками у компаніях). Вказані дії вчиняються відповідачем з метою ускладнення ідентифікації належних ОСОБА_1 активів та уникнення майнової відповідальності за своїми зобов`язаннями;
- 30.08.2019 Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) на своєму сайті в мережі Інтернет оприлюднило рішення №№2757, 2758, 2759 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або органу місцевого самоврядування (виправлених), за 2015, 2016 та 2017 роки відповідно, поданих ОСОБА_1 як народним депутатом України. В мотивувальних частинах цих рішень, зокрема, вказується те, що суб`єкт декларування не зазначив відомості про ПрАТ "Полтавський ГЗК", ТОВ "Біланівський ГЗК", ТОВ "Єристівський ГЗК", ТОВ "Феррекспо Сервіс", кінцевим бенефіціарним власником яких він був станом на 31.12.2015, 31.12.2016 та 31.12.2017 відповідно. З резолютивних частин цих рішень НАЗК вбачається, що суб`єкт декларування при поданні декларацій за 2015, 2016 та 2017 роки зазначив недостовірні відомості, зокрема, про: категорію посади, яку обіймає; наявність квартири на праві власності у члена сім`ї (дружини); право користування ним та членами сім`ї (дружиною, дітьми) об`єктами нерухомості, які вони використовували для проживання на кінець звітного періоду та про право користування об`єктом нерухомості, в якому він та члени сім`ї (дружина, діти) зареєстровані; наявність корпоративних прав; наявність юридичних осіб, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких він є. Констатовано недотримання суб`єктом декларування вимог пунктів 1, 2, 5, 51, 7, 9 ч.1 ст.46 Закону "Про запобігання корупції";
- 30.08.2019 НАЗК оприлюднило на своєму офіційному сайті рішення №№2801, 2802, 2803, якими затвердило обґрунтовані висновки щодо виявлення ознак правопорушення, пов`язаного з корупцією, та доручило профільному департаменту звернутися з цього приводу до Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ). За вказаним фактом, 11.10.2019 НАБУ оголосило ОСОБА_1 підозру.
Заявником надано до матеріалів справи висновок (звіт) щодо виявлених фактів, рішень, дій або бездіяльності, пов`язаних з Банком "Фінанси та Кредит" осіб, якими завдано шкоду (збитки) банку, та розміру завданої цими особами шкоди (збитків), підготовлений Фондом, в якому наведені, зокрема, факти здійснення володіння ОСОБА_1 через іноземні компанії, в т.ч. офшорної юрисдикції, українськими та іноземними компаніями, відомості про що відповідачем не декларувались. 
Заявник стверджує, що відповідно до наявної у нього інформації відповідачем відчужувались належні йому активи з метою уникнення відповідальності перед кредиторами. Так, в жовтні 2022 року, після ознайомлення представників Банк "Фінанси і Кредит" з матеріалами досудового розслідування №62019000000000890 від 14.06.2019, заявнику стало відомо, що кредитні кошти в загальній сумі 47 500 000,00 доларів США, які Компанія NASTERNO COMMERCIAL LTD отримала в якості кредиту від Meinl Bank AG під заставу коштів Банк "Фінанси і Кредит" (в подальшому кошти банку було списано в рахунок погашення боргу Компанії NASTERNO COMMERCIAL LTD), в період з 30.11.2012 до 02.07.2013 було перераховано на Компанію Collaton Limited (острів Мен). В свою чергу, за рахунок вказаних коштів, Компанією Collaton Limited було здійснено оплату зобов`язань Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED щодо збільшення статутного капіталу належного їй чеського заводу CDK Kutna Hora на суму 484 216 500 чеських крон (25 050 000,00 доларів США). Власником Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED є Компанія Collaton Limited, обидві контролювались ОСОБА_1 , про що прямо вказувалось у звіті Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED. Компанія INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED володіла іншим чеським заводом SCB Foundry. Як вказано на офіційному сайті заводу SCB Foundry після приватизації в 1995 році ливарний завод став частиною CKD Kutna Hora as, а в 2012 році був придбаний вищезгаданою Компанією INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED через процедуру банкрутства.
Відповідно до скороченого звіту Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED за рік, що закінчується 31.03.2013, компанії належало 100% акцій CKD Kutna Hora as (оцінювалось в 43 млн. доларів США) та SCB Foundry (оцінювалось в 22,4 млн. доларів США).
Відповідно до звіту Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED за рік, що закінчується 31.12.2014, компанія продала 35% акцій CKD Kutna Hora as пов`язаній Компанії Invertex ltd за 8,75 млн доларів США; станом на 31.12.2014 оплата за акції не надходила. Власником акцій CKD Kutna Hora, які було продано Компанії Invertex ltd, стала Компанія Hollandsche IRS BV. При цьому, Компанія INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED почала опубліковувати борг перед іншою пов`язаною Компанією Lioforce Ltd (компанії знаходились під спільним контролем ОСОБА_1 ) в розмірі 2 млн. доларів США, які було авансовано Компанії Hollandsche IRS BV. Інформація про проведення із Компанією INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED розрахунків за продаж 35% акцій CKD Kutna Hora as в звіті за 2015 рік або наступні роки відсутня.
Відповідно до звіту Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED за рік, що закінчується 31.12.2016, компанія продала 100% акцій SCB Foundry за ціною лише 4 634 дол. США. Згідно даних з Комерційного реєстру Чеської Республіки, акції SCB Foundry було продано тій самій пов`язаній Компанії Invertex ltd. З 29.08.2019 єдиним акціонером SCB Foundry стала Компанія CURRUS LIMITED, а керівництво компанією здійснюють громадяни України (Голова ради директорів - ОСОБА_3 , заступник голови ради директорів - ОСОБА_4 , член правління - ОСОБА_5 , член спостережної ради - Максим Дронов), що в свою чергу, як зазначає заявник, вказує на те, що ОСОБА_2 К.В. не втрачав контролю над вказаним заводом.
Згідно зі Звітом Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED за рік, що закінчується 31.12.2017, в червні звітного року на виконання наказу Лондонського міжнародного арбітражу (The London Court of International Arbitration) Компанія здійснила продаж своєї частки в CKD Kutna Hora as (контрольний пакет в 65% акцій). При цьому, Компанія отримала збитки в звітному періоді в розмірі 22 303 359 доларів США, грошовий потік становив - 0. Згідно даних з Комерційного реєстру Чеської Республіки частку CKD Kutna Hora as було придбано вищезгаданою Компанією Hollandsche IRS BV, яка до цього була міноритарним акціонером CKD Kutna Hora as. Як зазначалось, Компанія INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED мала заборгованість перед Компанією Lioforce Ltd за невідомими зобов`язаннями перед Компанією Hollandsche IRS BV за придбання 35% акцій CKD Kutna Hora as або наступного придбання 65% акцій CKD Kutna Hora as у звітах компанії не міститься, Компанія INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED обліковує нові збитки.
30.12.2019 щодо Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED було розпочато процедуру адміністрації (справа 008681 від 2019 року в канцелярському відділі Високого Суду) відповідно до Закону про неплатоспроможність 1986 та Правил про неплатоспроможність (Англія та Уельс) 2016. Згідно звіту адміністраторів за період з 30.12.2021 до 29.06.2022 Компанія INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED здійснило продаж 100% своєї долі в чеській компанії SCB Foundry в червні 2019 року, а не в 2016 році, як про це зазначалося в звітах компанії. При цьому, за даними адміністраторів, продаж відбувався напряму на CURRUS LITMITED (в звіті фігурує, як компанія з Белізу), ціна продажу була визначена сторонами в розмірі 1,5 млн доларів США і не була сплачена, що стало підставою для окремого розслідування, яке проводять Адміністратори.
Заявник стверджує, що належні відповідачу долі в заводах CKD Kutna Hora as та SCB Foundry, якими він володів через Компанію INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED, були відчужені у непрозорий спосіб та, як мінімум частково, відчужені безоплатно (інформація про отримання Компанією INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED будь-якої оплати за акції CKD Kutna Hora as так само відсутня). Після відчуження належних Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED активів, компанією було ініційовано процедуру своєї ліквідації. Загальний розмір заявлених вимог до Компанії INTEGRATED RAIL-CASTING COMPANY LIMITED становить 51 681 450, 00 фунтів стерлінгів, що дає підстави для висновку про відчуження відповідачем належних йому активів для уникнення розрахунків із кредиторами. Обставини відчуження активів можуть свідчити про те, що відповідач не втрачав контролю над CKD Kutna Hora as та SCB Foundry, натомість приховує вказані активи від кредиторів.
15.12.2022 на адресу відповідача та його представника (Ілляшева М.І.) позивачем, в порядку ч.6 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", направлено вимогу про розкриття інформації про все належне йому (набуте на території України та за кордоном) майно (активи), накладені на таке майно (активи) обтяження, а також про наявні зобов`язання. Таку вимогу вручено представникам відповідача 21.12.2022 та 23.12.2022. Станом на дату подання заяви про забезпечення позову відповіді на вимогу заявник від відповідача не отримував.
Заявник зазначає, що загальновідомою є інформація про те, що в липні 2021 року Державним бюро розслідувань відповідача оголошено у міжнародний розшук. Відповідач обізнаний про наявність щодо нього кримінальної справи, про що свідчать оприлюднені заяви його прес-служби. Приховування активів, порушення зобов`язань з декларування майна, виявлені ліквідатором банку шахрайські схеми із заволодіння відповідачем коштами цього банку, ігнорування вимог позивача щодо розкриття інформації щодо належного йому майна та активів, а також переховування від органів досудового розслідування однозначно ставлять під сумнів доброчесність відповідача.
Заявник повідомляє, що за фактом виведення відповідачем належних Банку "Фінанси та Кредит" коштів за кордон позивач та вказаний банк зверталися до Високого Суду Англії та Уельсу (англійський суд) із позовом до відповідача та інших осіб, які були задіяні в цій схемі, про відшкодування заподіяної ними шкоди. В межах цієї справи позивач просив Суд видати наказ про всесвітній арешт активів відповідача. Англійський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позовних вимог шляхом видачі наказу про всесвітнє замороження активів відповідача. Водночас, англійський суд дійшов висновку про відсутність у нього юрисдикції для розгляду цієї справи по суті.
Як вже зазначалося вище, доводи скаржника щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали в цілому зводяться до наступних ключових тез: 
- відсутність контролю та статусу бенефіціара у ОСОБА_1 ;
- хибність висновків щодо відчуження акцій;
- незаконне застосування заходів до особи, яка не є учасником справи;
- порушення принципів співмірності та балансу інтересів.
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги компанії Fevamotinico S.а r.l. та відзиву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, Позивач), а також письмових пояснень третіх осіб, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла таких висновків.
Як вже зазначено, пунктом 5 резолютивної частини оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 безпосередньо заборонено компанії Fevamotinico S.а r.l. здійснювати відчуження її частки в FERREXPO PLC. Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення щодо прав апелянта (обмежив право розпорядження майном), компанія наділена процесуальним правом на апеляційне оскарження цієї ухвали. Зважаючи на те, що апелянт не був залучений до участі у справі на час постановлення ухвали і дізнався про неї з ЄДРСР, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо застосування норм іноземного та національного права 

Обґрунтовуючи свою правову позицію апелянт та треті особи стверджують, що суд першої інстанції неправомірно застосував право України, проігнорувавши необхідність встановлення змісту норм іноземного права (Сінгапуру, Швейцарії, Англії, Люксембургу) відповідно до ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право», оскільки The Minco Trust є дискреційним трастом за правом Сінгапуру.
Колегія суддів відхиляє ці доводи з огляду на таке:
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, посилаючись на зазначені обставини, апелянт не врахував, що вжиття судом заходів забезпечення позову є процесуальною дією. Згідно із загальновизнаною колізійною нормою «lex fori» та ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до законодавства України. Отже механізми забезпечення позову регулюються виключно процесуальним законом країни суду, а саме Розділом I, главою 10 «Забезпечення позову» (статті 136-145 цього Кодексу).
Спір що розглядається су справі № 910/268/23 стосується стягнення збитків, завданих українському банку громадянином України (Відповідачем). Відповідно до ст. 4 та ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи є право держави, громадянином якої вона є. Оскільки оцінюється статус Відповідача як кінцевого бенефіціарного власника (КБВ) та контролера групи компаній у правовідносинах щодо відшкодування шкоди на території України, застосуванню підлягає саме українське матеріальне право як таке, що має найбільш тісний зв`язок із спірними правовідносинами.
Суд апеляційної інстанції у цьому аспекті також враховує праові висновки Верховного Суду який у постанові від 10.01.2024 у цій же справі № 910/268/23, зазначив, що український суд на стадії забезпечення позову не вирішує питання титульного права власності на майно іноземних компаній, а застосовує тимчасові процесуальні обмеження щодо активів, які де-факто контролюються боржником.

Щодо статусу кінцевого бенефіціарного власника та застосування доктрини «підняття корпоративної завіси»

У цьому аспекті аргумент апеляційної скарги зводиться до того, що Fevamotinico S.а r.l. є окремою юридичною особою, 100% акцій якої належить Fevamotinico Minco Limited, якою володіє The Minco Trust. Оскільки траст є дискреційним, Відповідач ( ОСОБА_1 ) є лише одним із вигодоодержувачів, не має вирішального впливу на управління трастом, а отже не є власником активів компанії. Відповідно, апелянт вважає, що накладення арешту на майно третьої особи порушує вимоги ст. 137 ГПК України.
Апеляційний суд вважає ці доводи неспроможними та такими, що спростовуються стандартами доказування у господарському процесі.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що хоча за загальним правилом, закріпленим у частині третій статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), правова система передбачає винятки задля захисту прав кредиторів. Зокрема, доктрина «alter ego» (з латинської - «інше я») є правовим принципом, за яким суд у виняткових випадках ігнорує самостійну правосуб`єктність компанії та визнає її та її фактичного контролера (власника) єдиним цілим. З огляду на це, суд наділений правом застосувати вказаний принцип і знехтувати корпоративною відокремленістю, якщо учасник або кінцевий бенефіціарний власник використовує юридичну особу як фасад (ширму) для ухилення від виконання зобов`язань.
Відповідно до статті 136 ГПК України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів...», кінцевий бенефіціарний власник для трастів, утворених відповідно до законодавства країни їх утворення, - засновник, довірчий власник, захисник (за наявності), вигодоодержувач (вигодонабувач) або група вигодоодержувачів (вигодонабувачів), а також будь-яка інша фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність трасту (в тому числі через ланцюг контролю/володіння). Отже, ця норма встановлює, що для трастів кінцевим бенефіціарним власником є особа, яка здійснює вирішальний вплив на його діяльність, незалежно від формального володіння.
З матеріалів справи вбачається, що, обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач надав докази, які свідчать про те, що відповідач здійснює фактичний та вирішальний контроль над групою Ferrexpo. Зокрема, такими доказами є: декларація Відповідача за 2016 рік, у якій він вказує на володіння акціями через Minco Trust; Проспект емісії Ferrexpo PLC 2007 року, де Відповідач вказаний як контролюючий акціонер; фінансова звітність Ferrexpo PLC; а також факт перебування Відповідача на посаді генерального директора компанії з 2008 по 2019 рік. Вказані докази є більш вірогідними, ніж формальне посилання апелянта на дискреційний характер сінгапурського трасту.
Щодо правової оцінки цих доказів колегія враховує, що відповідно до ст. 136 ГПК України, забезпечення позову є тимчасовим, екстреним заходом, який застосовується виключно з метою гарантування виконання майбутнього судового рішення.
Отже, у такий процедурі заявнику достатньо довести суду наявність реального ризику - тобто сформувати у суду «достатньо обґрунтоване припущення», що такий ризик існує, і що в разі невжиття заходів рішення суду буде неможливо виконати.
На стадії вирішення питання про забезпечення позову суд не має права вирішувати спір по суті, не надає оцінки правомірності самих позовних вимог та не встановлює обставин, які підлягають доказуванню під час повноцінного судового розгляду. Завдання суду на цьому етапі зводиться виключно до збереження фактично існуючого стану речей і активів до того моменту, поки спір не буде вирішено остаточно.
Колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала відповідає зазначеним вимогам, а довід апелянта у цьому контексті не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову.

Щодо співмірності, адекватності заходів та обсягу часток

В цій частині апелянт вказує на зміну відсоткового значення часток (зменшення з 50,3% до 49,5% або 49,32%) внаслідок передачі казначейських акцій до трасту працівників (EBT) до ухвалення судом рішення, а також зазначає, що ринкова капіталізація Ferrexpo PLC значно перевищує ціну позову, посилаючись на рішення Високого суду Англії та Уельсу.
Суд апеляційної інстанції зазначає наступне:
Вжиті заходи забезпечення позову полягають у забороні відчуження конкретної частки (тієї, що належить/належала апелянту), яка становить контрольний пакет у структурі групи. Факт незначного коливання відсоткового вираження акцій (до 49,5%) внаслідок внутрішніх корпоративних операцій не робить захід неспівмірним і не змінює суті контролю Відповідача над активом.
Щодо вартості: предметом забезпечення є не стягнення ринкової капіталізації всієї групи компаній Ferrexpo PLC на користь Позивача, а виключно заборона відчуження корпоративних прав (збереження існуючої ситуації на час вжиття заходів забезпечення). Разом з тим позивач довів, що номінальна вартість базового активу (акцій українських ГЗК) становить понад є абсолютно співмірним із позовними вимогами на суму 45 979 796 953,50 грн. Доводів, які б свідчили, що заборона відчуження майна зупиняє операційну діяльність компанії чи завдає невідворотних збитків, що перевищують ціну позову, апелянтом не надано.

Щодо наявності ризиків утруднення виконання судового рішення

Апелянт стверджує про відсутність доказів безпосереднього вчинення дій щодо підготовки до відчуження корпоративних прав Ferrexpo PLC.
З цього приводу колегія суддів керується усталеною практикою Верховного Суду, зокрема правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, відповідно до якого у справах про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент відчужити своє майно є беззаперечною.
Так, у пункті 23 цієї постанови Верховний Суд наголосив: «У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.»
Саме тому суд спирається на «достатньо обґрунтоване припущення», виходячи з об`єктивних обставин (наприклад, велика ціна позову, складна структура власності активів, поведінка відповідача в минулому).
Крім того, позивачем доведено:
1. Складну та багатошарову схему структурування бізнесу, що об`єктивно ускладнює пошук і звернення стягнення на активи.
2. Перебування відповідача у міжнародному розшуку та ігнорування ним вимоги Фонду від 15.12.2022 щодо розкриття інформації про свої активи.
3. Сам факт, визнаний апелянтом, щодо передачі частини акцій до Employee Benefit Trust напередодні ухвалення рішення суду, свідчить про реальну технічну можливість та готовність змінювати структуру активів (розмивати частку).
Щодо доводів апелянта колегія також звертає увагу на те, що суд першої інстанції не вирішував питання (спір) щодо права власності на майно іноземних компаній, не визначали їх правовий статус, суд лише оцінили докази позивача, якими підтверджується здійснення ОСОБА_1 контролю щодо ланцюжка пов`язаних компаній і вважали такі докази достатніми для накладення арешту та встановлення заборон на відчуження відповідних корпоративних прав в межах групи компаній Ferrexpo. 
За таких обставин, вжиття заходів забезпечення позову є необхідним, обґрунтованим та адекватним кроком для гарантування виконання потенційного рішення суду про стягнення безпрецедентної суми збитків. Ухвала суду першої інстанції ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги Fevamotinico S.а r.l. відсутні.

Щодо застосування заходів забезпечення до особи, яка не є учасником справи 

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд застосував заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії компанії Fevamotinico S.а r.l., яка взагалі не є учасником судового процесу. Стаття 137 ГПК України містить вичерпний перелік заходів забезпечення позову і не надає суду повноважень накладати заборони на осіб, які не беруть участі у справі. Відповідно, застосовані заходи до третьої особи не ґрунтуються на жодній нормі права України чи міжнародного права та є незаконними.
З цього приводу колегія зазначає таке. 
Згідно матеріалів справи, вжиті судом заходи забезпечення не стосувалися усього майна компаній, що входять до групи Ferrexpo, у тому числі апелянта. Заборона відчуження та арешт накладено виключно на корпоративні права тих компаній, кінцевим бенефіціарним власником яких є ОСОБА_1 . 
Акції та частки у статутному капіталі є особливим майном, на що неодноразово вказував Верховний Суд. Вартість корпоративних прав будь-якого товариства зумовлена вартістю його активів. Якщо товариство з метою уникнення відповідальності відчужує всі свої активи, то його корпоративні права повністю втрачають свою ринкову вартість. 
У цій справі суд першої інстанції виходив із презумпції, що будь-яка із компаній групи Ferrexpo як власник в будь-який момент може реалізувати належні їй корпоративні права має можливість в будь-який момент розпорядитися своїм майном (відчужити, подарувати), діючи відповідно до вказівок відповідача ОСОБА_1 як кінцевого бенефіціарного власника. Тому суд першої інстанції обґрунтовано встановив заборону відчуження (арешт) на корпоративні права всіх компаній групи, які пов`язані між собою ланцюжком володіння, у тому числі апелянта. Таким чином, по суті, судом був встановлений арешт саме на корпоративні права, які належали ОСОБА_1 як контролеру, кінцевому бенефіціарному власнику цих компаній, тобто на активи самого ОСОБА_1 , який є відповідачем у справі, а не на все майно компаній групи (належні їм кошти на рахунках, нерухомість, товари в обороті, незавершене виробництво, права вимоги, права інтелектуальної власності тощо). 
Такий підхід колегія вважає виправданим з урахуванням всіх обставин цієї справи. 
Колегія звертає увагу, що до подібних висновків (існування ризику розпорошення активів) дійшов Високий суд Англії та Уельсу у справі №FL-2021-000002 за позовом (1) банку та (2) Фонду до (1) ОСОБА_1 , (2) FROLD PROJECT LTD, (3) EASTROAD COMMERCE LTD, (4) FORTMAN SHIPPING UK LTD, (5) ОСОБА_6 (рішення Високого Суду Англії та Уельсу від 21.09.2021), яке було надано Фондом і оцінено судомами попередніх інстанцій. У цій справі Фонд звернувся до англійського суду з позовом про стягнення збитків, завданих Банку "Фінанси та Кредит", до ОСОБА_1 та низки інших відповідачів. Фонд також подав заяву про так званий всесвітній арешт активів. Високий суд Англії та Уельсу у своєму рішенні виснував, що існує реальний ризик розпорошення активів (тобто виведення активів з компаній, які контролюються ОСОБА_1 , "перекидання" їх на інші підконтрольні компанії). Суд зазначив, що він би видав такий наказ, якщо б визнав юрисдикцію англійського суду у цьому спорі (т.3, а.с.103-182).
Апелянт також стверджує, що висновки суду стосовно того, що Fevamotinico S.а r.l. змінює своє відсоткове володіння акціями шляхом їх відчуження, є некоректними, оскільки зміна відсоткового співвідношення відбувалася виключно через процедури викупу акцій самою компанією Ferrexpo PLC (buy-back) та передачу акцій до трасту для працівників (EBT), а не через відчуження акцій самою Fevamotinico S.а r.l.
Зазначені доводи скаржника колегія суддів відхиляє, оскільки скаржником не надано доказів про те, що зміна відсоткового співвідношення відбувалася виключно через процедури викупу акцій самою компанією Ferrexpo PLC (buy-back) та передачу акцій до трасту для працівників (EBT), а не через відчуження акцій самою Fevamotinico S.а r.l.

Щодо застосування висновків Верховного Суду

В цьому аспекті суд апеляційної інстанції враховує таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 та ст. 316 ГПК України, висновки та вказівки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду або подальшого перегляду процесуальних актів у тій самій справі.
Хоча апелянт у справі - Компанія Fevamotinico S.а r.l. оскаржувала ухвалу від 03.03.2023 як особа, яка не брала участі у справі (в порядку ч. 2 ст. 254 ГПК України), предмет оскарження, обставини справи та матеріально-правова база спору є тотожними тим, що вже досліджувалися Верховним Суд у січні 2024 року. Верховний Суд уже сформував у цій справі правову основу, яку апеляційний суд враховує у повному обсязі.
Правові позиції Верховного Суду у постанові від 10.01.2024 у цій же справі № 910/268/23 мають обов`язковий характер та повністю спростовують доводи апеляційної скарги апелянта. Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для забезпечення позову, адже розгалужена багатошарова структура закордонних номінальних холдингів та дискреційних трастів (зокрема The Minco Trust) функціонує як єдиний економічний механізм в інтересах відповідача ( ОСОБА_1 ), який є її реальним контролером та кінцевим бенефіціарним власником. Відтак, тимчасова заборона відчуження корпоративних прав щодо компанії-нерезидента, яка не є учасником спору, є законним і єдиним ефективним превентивним бар`єром для запобігання розмиванню активів боржника відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 137 ГПК України, а співмірність таких заходів обґрунтовано підтверджується номінальною вартістю часток українських гірничо-збагачувальних комбінатів, яка є значно меншою за безпрецедентну суму позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Забезпечення позову є тимчасовим заходом процесуального характеру, який не вирішує спір по суті, а лише спрямований на збереження балансу інтересів сторін та гарантування реального виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позовних вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 . Судом першої інстанції на підставі належних доказів правильно встановлено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав держави та вкладників банку, зважаючи на масштабність заявлених вимог та ризики приховування або відчуження активів.
Доводи Компанії Fevamotinico S.а r.l. про те, що обмеження накладені на майно, яке юридично не належить безпосередньо відповідачу ОСОБА_1 , спростовуються наявними у матеріалах справи доказами щодо пов`язаності структур власності. Інститут забезпечення позову допускає накладення обмежень на активи, щодо яких відповідач має фактичний контроль або є їх кінцевим бенефіціарним власником, з метою запобігання виведенню майна через іноземні холдингові структури чи трасти.
Скаржником не доведено, що вжиті судом першої інстанції заходи є неспівмірними або очевидно порушують справедливий баланс між інтересами сторін спору та третіх осіб. Тимчасове обмеження права на відчуження часток/акцій (без позбавлення права власності чи права голосу на зборах) є пропорційним інструментом захисту прав позивача у справі про стягнення значних сум збитків.
Таким чином, колегія суддів визнає, що хоча оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 03.03.2023 і зачіпає майнові та корпоративні інтереси Компанії Fevamotinico S.а r.l., вона була постановлена Господарським судом міста Києва з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законною та обґрунтованою.
Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких обставин, підстави для скасування чи зміни судового рішення за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, відсутні, а сама скарга підлягає залишенню без задоволення.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін. 

Судові витрати

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Компанії Fevamotinico S.а r.l. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову у справі №910/268/23 залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2023 про забезпечення позову у справі №910/268/23 залишити без змін. 
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складено та підписано, - 10.06.2026.

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді О.О. Євсіков

С.О. Алданова