ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1947/25	
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б., 
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: 
від позивача: Борсенко О.В.;
від відповідача: Цуняк Г.Б.;

розглянув апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства “Львівсвітло” №25-844 від 14.11.2025
на рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2025, суддя Никон О.З., м.Львів, повний текст рішення складено 04.11.2025
у справі № 914/1947/25
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Енергетично інвестиційна група”, м. Київ
до відповідача Львівського комунального підприємства “Львівсвітло”, м. Львів
про стягнення 761 459, 43 грн.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
23.06.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетично інвестиційна група» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» про стягнення 761 459, 43 грн, з яких: 760 646, 68 грн основної заборгованості та 812, 75 грн штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору про постачання електричної енергії споживачу № 1ЕІГ від 30.01.2025.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач лише частково оплатив вартість спожитої електричної енергії у квітні 2025 року, поставленої на підставі договору № 1ЕІГ від 30.01.2025. Також позивач заявив до стягнення 812, 75 грн 3% річних за порушення грошового зобов`язання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.10.2025 позов задоволено. Стягнуто з Львівського комунального підприємства “Львівсвітло” на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Енергетично інвестиційна група” 760 646, 68 грн. заборгованості, 812, 75 грн. 3% річних та 11 421, 89 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду обґрунтоване встановленням факту належного виконання позивачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу №1ЕІГ від 30.01.2025, укладеного між ТОВ «Енергетично-інвестиційна група» та ЛКП «Львівсвітло», а також порушенням відповідачем обов`язку з повної та своєчасної оплати отриманої електричної енергії.
Суд дійшов висновку, що обов`язок відповідача оплатити фактично спожиту електричну енергію є безумовним та прямо передбачений частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, а також умовами договору. При цьому пункт 5.12 договору та частина 2 статті 75 зазначеного Закону зобов`язують здійснювати оплату виключно шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.
Заперечення відповідача щодо зменшення суми оплати на 760 646,68 грн з посиланням на пункт 9.9 договору суд визнав безпідставними, оскільки передбачене цим пунктом відшкодування має правову природу збитків і не надає споживачу права на одностороннє зарахування чи зменшення платежу. Ні умовами договору, ні нормами чинного законодавства не передбачено можливості самостійного коригування суми оплати за поставлену електричну енергію. Питання відшкодування збитків підлягає вирішенню в окремому порядку та не входить до предмета доказування у даній справі.
Суд також врахував, що відповідач не скористався передбаченим пунктами 6.1.9 та 11.2 договору правом оскарження дій постачальника, а також що додаткова угода №3 від 12.05.2025, якою змінено істотні умови договору, укладена сторонами за взаємною згодою.
На підставі встановленого прострочення виконання грошового зобов`язання суд застосував частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України та визнав обґрунтованим нарахування 3% річних у сумі 812,75 грн за період з 08.06.2025 по 20.06.2025.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача 760 646,68 грн основного боргу та 812,75 грн 3% річних.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
14.11.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему “Електронний суд” надійшла апеляційна скарга Львівського комунального підприємства “Львівсвітло” №25-844 від 14.11.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2025 у справі №914/1947/25, в якій останній просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що зміна строку постачання електричної енергії за договором від 30.01.2025 №1ЕІГ була ініційована саме постачальником, а також не надав правової оцінки листам постачальника від 24.03.2025, від 27.03.2025, від 31.03.2025 та листу від 31.03.2025, якими останній фактично ініціював зміну істотних умов договору та подальше припинення його дії.
Скаржник зазначає, що суд безпідставно залишив поза увагою факт звернення ЛКП «Львівсвітло» з претензією від 12.05.2025 про відшкодування збитків у розмірі 760 646,68 грн, завданих унаслідок неналежного виконання договору постачальником, що призвело до переходу споживача з 22.04.2025 на постачальника «останньої надії» за договором від 12.05.2025 №1ЕЛ, у зв`язку з чим електрична енергія у період з 22.04.2025 по 29.04.2025 постачалась за значно вищою ціною, ніж передбачено договором з ТОВ «Енергетично-інвестиційна група», що спричинило реальні збитки.
Апелянт вказує, що суд не врахував пункт 9.9 Договору від 30.01.2025 № 1ЕІГ відповідно до якого постачальник зобов`язаний відшкодувати різницю між тарифом постачальника «останньої надії» та договірною ціною у разі неналежного виконання зобов`язань, а отже дії відповідача щодо зменшення суми оплати на розмір завданих збитків є правомірними як форма реалізації права на відшкодування шкоди.
Крім того, суд безпідставно дійшов висновку щодо відшкодування збитків за межі предмета доказування, оскільки такі обставини безпосередньо пов`язані з наявністю та розміром грошового зобов`язання, яке є предметом спору, та впливають на правильність визначення суми заборгованості.
Також, суд не врахував положення пункту 13.7 договору, який передбачає право, а не обов`язок сторін на дострокове розірвання договору у разі зростання ціни, та не надав належної оцінки тому, що додаткова угода від 12.05.2025 № 3 була підписана відповідачем вимушено внаслідок дій постачальника.
04.12.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства “Львівсвітло” №25-844 від 14.11.2025 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2025 - без змін.
05.12.2025 від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якому останній заперечив позицію позивача викладену у відзиві на апеляційну скаргу та підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 справу №914/1947/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Львівсвітло» №25-844 від 14.11.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2025 у справі №914/1947/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2025 справу №914/1947/25 призначено на 18.02.2026.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Бойко С.М. з 16.02.2026 по 18.02.2026 включно, розгляд вищевказаної справи 18.02.2026 не відбувся.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 розгляд справи №914/1947/25 призначено на 15.04.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 справу №914/1947/25 відкладено на 27.05.2026.
У судове засідання 27.05.2026 з`явились представники сторін.
Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, навівши доводи аналогічні викладеним в ній, просив її задоволити. 
Представник позиивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, при цьому наводив доводи аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. 
Строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2025 оскаржується відповідачем в повному обсязі.
Апеляційний суд, розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача, дійшов висновку про залишення її без задоволення з таких підстав
Як встановлено судами, за результатами проведення публічної закупівлі в електронній системі «Prozorro» (ідентифікатор № UA-2025-01-03-004571-а) 30.01.2025 товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетично-інвестиційна група» (надалі - «Постачальник») та Львівське комунальне підприємство «Львівсвітло» (надалі - «Споживач») уклали договір про постачання електричної енергії споживачу №1ЕІГ (надалі договір), відповідно п. 2.1. якого Постачальник зобов`язується постачати електричну енергію споживачу, а споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Строк (термін) поставки (передачі) товару: до 31 грудня 2025 року (пункт 3.1. договору).
Згідно з пунктом 5.13 договору тривалість періоду для оплати отриманих рахунків/актів приймання-передавання товару має не перевищувати 30 календарних днів з дня отримання рахунку/акту приймання-передавання товару.
Відповідно до пункту 9.9. договору у разі невиконання або неналежного виконання свого зобов`язання щодо забезпечення постачання електричної енергії внаслідок протиправних дій постачальника, а також у разі відмови оператора системи розподілу у зміні постачальника внаслідок протиправних дій постачальника, зважаючи на, що споживач буде змушений укласти договір з постачальником останньої надії, постачальник зобов`язаний на вимогу споживача відшкодувати різницю між тарифом постачальника останньої надії та ціною (тарифом) встановленою цим договором, протягом усього терміну дії договору споживача із постачальником останньої надії та відшкодувати збитки.
Додатком № 1 до договору є інформація про прогнозне споживання електричної енергії по місцях та об`єкт (об`єкти) електропостачання; додаток № 2 порядок визначення та зміни ціни за одиницю товару; додаток № 3 примірна форма Додаткової угоди про визначення ціни за одиницю товару.
10.03.2025 сторони уклали додаткову угоду № 1, якою встановили ціну за лютий 2025 року, яка становить 10,130040012 грн/кВт/год.
Додатковою угодою № 2 від 08.04.2025 сторони встановили ціну за березень 2025 року - 9,448140012 грн/кВт/год.
24 березня 2025 року позивач скерував відповідачу лист про внесення змін в договір, запропонувавши виключити п. 13.7 договору та передбачити можливість авансових платежів.
27 березня 2025 року позивач скерував відповідачу лист про внесення змін в договір, запропонувавши здійснювати оплату авансовими платежами.
Відповідач листом від 31.03.2025 надав відповідь та не прийняв пропозицію щодо внесення змін до договору.
Надалі позивач листом від 31.03.2025 повідомив про припинення дії договору з 22.04.2025 та переведення споживача на постачальника «останньої надії».
На виконання умов договору 8 травня 2025 року позивач надіслав відповідачу на офіційну електронну пошту рахунок та акт приймання-передачі на суму 6 936 567, 17 грн.
Акт приймання-передачі товару підписано сторонами без зауважень.
12 травня 2025 року сторони підписали додаткову угоду №3 до договору про постачання електричної енергії від 30 січня 2025 року, відповідно до п. 1 якої ціна за одиницю товару у квітні місяці 2025 року склала 8,413008012 грн/кВт/год.
У пункті 2 додаткової угоди №3 від 12.05.2025 зазначено, що керуючись ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, статтею 188 Господарського кодексу України, підпунктом 1 пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», пунктами 3.4, 13.6 та 13.8 договору про постачання електричної енергії споживачу від 30 січня 2025 року № 1ЕІГ, сторони дійшли до взаємної згоди щодо внесення змін до пунктів 3.1, 3.3, 5.1, 13.1 Договору та викладення їх у іншій редакції. Зокрема, було змінено строк (термін) поставки (передачі) Товару: до « 21» квітня 2025 року (включно); змінено обсяги закупівлі та загальну суму договору.
Також у додатку № 1 договірні обсяги закупівлі електричної енергії відображено, що з 01.04.2025 по 21.04.2025 спожито 824 505 кВт/год.
12.05.2025 відповідач уклав договір про постачання електричної енергії з постачальником "останньої надії".
Також 12.05.2025 відповідач скерував позивачу претензію про відшкодування 760 646, 68 грн збитків, завданих внаслідок недобросовісного виконання умов договору.
Позивач листом від 03.06.2025 не погодився із претензією відповідача та відмовив у перерахуванні коштів.
Відповідач сплатив позивачу 6 175 920, 49 грн, що підтверджено платіжною інструкцією № 265 від 27.05.2025.
09.06.2025 позивач скерував відповідачу лист-вимогу про сплату заборгованості № 341/06, в якій просив сплатити 760 646, 68 грн у п`ятиденний строк з дня її отримання.
Враховуючи відсутність оплати, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Предметом позову є стягнення з ЛКП «Львівсвітло» 761 459,43 грн, з яких 760 646,68 грн основної заборгованості за договором про постачання електричної енергії та 812,75 грн 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), що регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами (п. 1.1.1. ПРРЕЕ).
Згідно з пунктом 6.1.17. ПРРЕЕ попередній електропостачальник не пізніше ніж за 5 календарних днів до закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії споживачу має виставити споживачу рахунок за електричну енергію, сформований на підставі прогнозних даних комерційного обліку, наданих адміністратором комерційного обліку.
Відповідно до пункту 6.1.21. ПРРЕЕ, якщо фактичні дані комерційного обліку перевищують прогнозні, споживач повинен протягом 5 днів з дати отримання остаточного рахунку здійснити платежі на користь попереднього електропостачальника.
Згідно із частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
За змістом пункту 4.7., 4.8. ПРРЕЕ, оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. Форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).
Сторони у справі 30.01.2025 уклали договір про постачання електричної енергії споживачу № 1ЕІГ.
Позивач поставив відповідачу з 01.04.2025 по 21.04.2025 електричну енергію у кількості 824 505 кВт/год, вартістю 6 936 567, 17 грн.
Акт приймання-передачі електроенергії №390 від 12.05.2025 підписаний сторонами без зауважень.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Строк оплати заборгованості за договором за розрахунковий період квітень 2025 року: з 09 травня по 07 червня 2025 року (включно).
Відповідач 27.05.2025 оплатив позивачу 6 175 920, 49 грн.
Тобто неоплаченими залишились 760 646, 68 грн.
Відповідач ствердив, що враховуючи приписи пункту 9.9. договору, позивач завдав йому збитків внаслідок недобросовісного виконання умов договору, що призвело до переходу останнього на постачальника «останньої надії», тому при оплаті рахунку такий самостійно відкоригував завданий йому збитки постачальником на суму 760 646, 68 грн.
Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі дії відповідача не відповідають ні приписам чинного законодавства, ні умовам договору.
Пунктом 5.12 договору передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.
Також і в частині 2 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків.
Тобто відповідач має обов`язок оплатити кошти саме на рахунок із спеціальним режимом використання, а також на відшкодування збитків у разі доведення наявності усіх складових для їх стягнення.
Однак обов`язок споживача оплатити фактично спожиту електричну енергію не ставиться в залежність від можливості відшкодувати збитки, завдані постачальником на підставі пункту 9.9. договору.
Приписи пункту 9.9. договору передбачають можливість відшкодування різниці між тарифом постачальника останньої надії та ціною (тарифом) встановленою цим Договором, протягом усього терміну дії договору споживача із постачальником останньої надії та відшкодувати збитки у випадках, передбачених договором.
Тобто правовою природою зазначеного відшкодування є збитки, а термін відшкодування не є тотожним терміну зарахування. Ні приписи чинного законодавства, ні умови договору не передбачають право споживача самостійно зменшувати оплату вартості поставленої електричної енергії на розмір збитків, які нараховані споживачем постачальнику за порушення останнім своїх зобов`язань за договором.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення коштів за фактично спожиту електричну енергію. Тому доказування наявності/відсутності правових підстав для відшкодування відповідачем позивачу збитків, виходить за межі предмета доказування у цій справі.
Пунктом 6.1.9 договору передбачено, що споживач має право оскаржувати будь-які несанкціоновані, неправомірні чи інші дії постачальника, що порушують права споживача, а у пункті 11.2 також зазначено, що сторона не позбавлена права щодо вирішення спору у судовому порядку.
Однак доказів оскарження дій постачальника матеріали справи не містять.
Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині заявленого до стягнення основного боргу на суму 760 646, 68 грн, при цьому взявши до уваги підписану за взаємною згодою додаткову угоду № 3 від 12.05.2025.
Крім того, позивач заявив до стягнення 812, 75 грн 3% річних за період з 08.06.2025 по 20.06.2025 на суму 812, 75 грн.
Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок наведений позивачем, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що такий є арифметично та методологічно правильним. У зв`язку з чим і висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 812,75 грн. є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки листам сторін від 24.03.2025, 27.03.2025, 31.03.2025 та претензії відповідача від 12.05.2025, є безпідставними, оскільки зазначені документи не спростовують встановленого факту поставки позивачем електричної енергії у період з 01.04.2025 по 21.04.2025 у кількості 824 505 кВт/год та її прийняття відповідачем без будь-яких зауважень, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі електричної енергії № 390 від 12.05.2025. 
Посилання апелянта на пункт 9.9 договору також не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції. Зазначеним пунктом договору передбачено можливість відшкодування збитків у разі наявності передбачених договором підстав, однак його положення не надають відповідачу права в односторонньому порядку зменшувати розмір оплати за фактично поставлену та спожиту електричну енергію. Як правильно встановлено судом першої інстанції, правова природа вимог, передбачених пунктом 9.9 договору, є відшкодуванням збитків, а не зарахуванням чи припиненням грошового зобов`язання щодо оплати поставленого товару. 
Крім того, сам факт направлення претензії про відшкодування збитків у розмірі 760 646,68 грн (який відповідає сумі заборгованості перед позивачем за електроенергію) не припиняє грошового зобов`язання та не звільняє споживача від обов`язку здійснити повну оплату отриманого товару відповідно до умов договору та вимог законодавства. 
Так само безпідставними є твердження апелянта про неналежне виконання позивачем умов договору у зв`язку зі зміною строку постачання електричної енергії. Як встановлено апеляційним судом, 12.05.2025 сторони уклали та підписали додаткову угоду № 3, якою за взаємною згодою внесли зміни до договору, зокрема щодо строку поставки товару до 21.04.2025 включно. Вказана додаткова угода є чинною, не визнана недійсною та є обов`язковою для виконання сторонами. 
Отже наведені в апеляційній скарзі обставини стосуються можливого окремого спору щодо відшкодування збитків та не впливають на обов`язок відповідача оплатити фактично поставлену та прийняту електричну енергію. З огляду на це суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у відповідача заборгованості в сумі 760 646,68 грн та правомірно задовольнив позовні вимоги у повному обсязі. 
Апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються дослідженими матеріалами справи, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставинами, а також правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції. Натомість заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, узгоджуються з фактичними обставинами справи та підтверджуються належними і допустимими доказами.
З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2025 у справі №914/1947/25 ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає встановленим у справі обставинам, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2025 у справі №914/1947/25 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, посилання на норми матеріального права базуються на неправильному ним розумінні цих норм права.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства “Львівсвітло” №25-844 від 14.11.2025 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2025 у справі №914/1947/25 – залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено і підписано 02.06.2026.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.