ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 607/4871/26 пров. № А/857/26782/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Москаля Р.М., Сала П.І.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2026 року (суддя – Багрій Т.Я., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у березні 2026 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6734080 від 27.02.2026 про накладення на позивача адміністративного стягнення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що докази вчинення ним адміністративного правопорушення відсутні. Вказав, що нагрудна бодікамера поліцейського фіксує лише процес спілкування інспектора поліції з водієм після зупинки транспортного засобу. В момент здійснення маневру на кільцевій розв`язці патрульний автомобіль рухався позаду його транспортного засобу, а інспектор поліції перебував в салоні автомобіля, тому бодікамера №956389 технічно не могла зафіксувати факт правопорушення.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.04.2026 позов задоволено.
Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що на відеозаписі з відеореєстратора поліцейського автомобіля зафіксовано як ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому апеляційний суд на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) ухвалив провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6734080 від 27.02.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Згідно даної постанови, водій ОСОБА_1 27 лютого 2026 року о 12 год. 02 хв. у м. Тернопіль, по вул. С.Будного, керуючи транспортним засобом марки CITROEN DISPATCH, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п.9.2.б ПДР.
Вважаючи постанову протиправною, а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на момент початку відеозапису позаду автомобіля позивача рухається інший транспортний засіб, який обмежує оглядовість. У зв`язку з цим, неможливо встановити чи спростувати факт увімкнення позивачем світлового покажчика повороту відповідного напрямку.
Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними та необгрунтованими з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Виходячи із змісту пункту 1статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Положеннями статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Відповідно до статті 14 Закону України “Про дорожній рух” (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України “Про дорожній рух”, встановлюється ПДР.
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 9.2.б ПДР передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху (п.9.4 ПДР).
Відповідно до п.1.10 ПДР маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.
Згідно з матеріалами справи, позивачу ставиться в провину не подання сигналу світловим покажчиком під час здійснення маневру повороту.
Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.
У матеріалах справи міститься відеозапис з місця події.
Представником відповідача до відзиву на позов прикріплено відеозаписи з нагрудної камери працівників поліції під назвою «Відео з нагрудної бодікамери 856389.mp4», а також відеозапис з реєстратора службового автомобіля працівників поліції під назвою «Відеозапис з відеореєстратора.mp4».
На відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції зафіксовано процес спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції після зупинки транспортного засобу, а також процес винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення. 
Відеозапис з реєстратора службового автомобіля працівників поліції під назвою «Відеозапис з відеореєстратора.mp4» містить фіксацію руху транспортного засобу позивача працівниками поліції на кільцевій розв`язці (перехрестя з круговим рухом) по вул. С.Будного, м. Тернопіль.
Колегія суддів не погоджується з твердженнями суду першої інстанції про те, що на відеозаписі інший транспортний засіб обмежує оглядовість на транспортний засіб позивача, а відтак неможливо встановити чи спростувати факт увімкнення позивачем світлового покажчика повороту відповідного напрямку.
На відеозаписі з реєстратора службового автомобіля працівників поліції під назвою «Відеозапис з відеореєстратора.mp4» видно, що автомобіль позивача рухався у лівій смузі кільцевого руху та з`їхав з кільця у ліву смугу.
На 00:00:01 справді огляд транспортного засобу позивача обмежений, однак з моменту 00:00:02 чітко видно транспортний засіб CITROEN DISPATCH, номерний знак НОМЕР_1 який здійснює з`їзд з кільця без увімкненого світлового покажчика повороту відповідного напрямку.
Колегія судді висновує, що позивач порушив вимоги п.9.2.б ПДР, та в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Водночас, під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури , які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Доводи позивача про відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення є безпідставними та спрямовані лише на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, винуватість в якому повністю доведена.
Апеляційний суд резюмує, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст 122 КУпАП, відтак постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6734080 від 27.02.2026 є законною та не підлягає скасуванню.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, а тому оскаржуване рішення слід скасувати.
Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2026 року у справі №607/4871/26 скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	Р. М. Москаль 	
 	 	П. І. Сало  	
Повне судове рішення складено 11.06.26