ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 р. 	Справа № 520/663/26	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Сліденко А.В.) від 03.03.2026 по справі № 520/663/26
за позовом ОСОБА_1 
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків щодо подання клопотання до виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області про виключення з числа службового квартири АДРЕСА_1 для забезпечення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійним житлом;
зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що суб`єктом владних повноважень створюються штучні перешкоди в отриманні громадянином у власність житла як результат проходження публічної військової служби понад 20 років.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 520/663/26 позовні вимоги задоволено частково. Суд вийшов за межі позову.
Визнано протиправною відмову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, оформлену листом від 30.12.2025р. № 583/10123.
Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків подати до Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_2 .
Позов в решті вимог - залишено без задоволення.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що обов`язковою передумовою для отримання житла є настання черги на отримання житла. Вказує, що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Зазначає, що позивачем не дотримано встановленої процедури розгляду питання про погодження зняття статусу «службової» з житлового приміщення.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з послужним списком позивач має вислугу років військової служби у Збройних Силах України більше 20 років, перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 27.05.2016 року за № 128 та першочерговій з 27.05.2016 за № 44; а 10.02.2025 отримав ордер на вселення до службового житла - квартири за адресою - АДРЕСА_3 . Разом із тим, відповідачем у тексті відзиву на позов зазначено, що позивач перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 27.05.2016 за № 117, у першочерговій з 27.05.2016 № 43.
Згідно з витягом з протоколу № 9 від 30.09.2025 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 вирішено надати молодшому сержанту ОСОБА_2 , на склад родини 2 (дві) особи: він - 1980 р.н., донька - 2013 р.н., квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (2-х кімнатна житлова площа 29,4 кв.м) для постійного проживання шляхом виключення з числа службового житлового фонду Міністерства оборони України з подальшим зняттям з квартирного обліку. Клопотати перед начальником Чугуївського гарнізону про визначення відсутності потреби у використанні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , як службової у зв`язку з неможливістю використання в подальшому квартири як службової з причин того, що особа, яка проживає, не підлягає виселенню без надання постійного житла.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.10.2025р. № 4002 було затверджено протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2025 № 9. Молодшому сержанту ОСОБА_1 надати згоду на отримання постійного житла шляхом зняття статусу “службове” з житлового приміщення яке він займає, за адресою: АДРЕСА_3 (2-во кімнатна, житлова площа 29,4 м2), у зв`язку з тим що відпала потреба в такому її використанні, на склад родини 2 (дві) особи: він – 1980 р.н. донька - ОСОБА_3 2013 р.н. Перебуває на квартирному обліку, як особа яка потребує поліпшення Житлових умов в загальної черзі з 27.05.2016. Вищезазначене службове житло (ордер № 15495 від 10.02.2025) було розподілене згідно протоколу засідання ЖК в/ч НОМЕР_1 № 11 від 29.10.2024.
19.11.2025 заявник направив звернення до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова щодо виключення квартири з числа службового житла.
За цим зверненням суб`єктом владних повноважень листом начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова від 21.11.2025 № 583/9117 повідомлено, що КЕВ м. Харків 20.10.2025 отримало документи щодо виключення з числа службового житла Міністерства оборони України на ОСОБА_1 від житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , опрацьовує їх та готує Список надання постійного житла для внесення на розгляд Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
26.12.2025 заявник повторно звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова щодо виключення квартири з числа службового житла.
За цим зверненням суб`єктом владних повноважень листом від 30.12.2025 № 583/10123 відмовлено позивачу у виключенні квартири з числа службового житла з посиланням на рішення заступника Міністра оборони України від 17.12.2025 № 7571/з/2 із зазначенням про розгляд питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових виключно стосовно осіб з інвалідністю І чи II групи, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби.
Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що самостійними, окремими і достатніми підставами для вчинення управлінського волевиявлення з приводу виключення раніше наданого військовослужбовцю у постійне користування житла з категорії "службове житло" є як факт наявності у такого військовослужбовця вислуги років військової служби понад 20 років, так і факт загибелі такого військовослужбовця під час проходження військової служби (смерті такого військовослужбовця під час проходження військової служби), кваліфікації такого військовослужбовця як пропалого безвісти під час проходження військової служби.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» установлено, що квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації, натомість у відповідності до частини першої статті 6 цього закону незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними квартири (будинки), в яких мешкають військовослужбовці, котрим встановлена пільга Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі по тексту – Закон № 2011-XII).
Як визначено ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЖК України), службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено положеннями Закону № 2011-XIІ.
Згідно із ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана з захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Положеннями ст. 125 ЖК України передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджений постановою Кабінету міністрів України № 1081 від 03.08.2006 (далі - Порядок № 1081), військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.
Отже, Порядком № 1081 на цей час визначено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а саме: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до ч. 2 п. 11 Порядку № 1081, виключення житлових приміщень з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Згідно із п. 22 Порядку № 1081, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться в військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей), визначено в Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 (далі – Інструкція № 380).
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції № 380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами).
Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла (пункт 4 розділу І Інструкції № 380).
Розділом VIІ Інструкції № 380 передбачено порядок надання житлових приміщень для постійного проживання.
Пунктом 1 розділу VIІ Інструкції № 380 визначено, що особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.
Так, відповідно до п. 10 розділу 7 Інструкції № 380, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).
Із урахуванням вищевикладених норм, суд апеляційної інстанції зазначає, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для визнання права на виключення житла з числа службового є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, у тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19 та у постанові від 17.09.2024 у справі № 520/14989/23.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на військовій службі НОМЕР_1 , вислуга у Збройних силах України понад 20 років, був учасником антитерористичної операції та має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 14.04.2018 року, копією довідки № 9/1/3805 від 28.06.2024 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, посвідчення ветерана особи з інвалідністю 3 групи внаслідок війни серії НОМЕР_3 , дата видачі 05.08.2024 року.
Також судом встановлено, що позивач має службову квартиру АДРЕСА_4 , в якій мешкає разом з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуває на квартирному обліку КЕВ м. Харкова, але постійного житла не отримав. Позивач перебуває на квартирному обліку в Харківському КЕВ в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 27.05.2016 року за № 1128 та першочерговій /УБД/АТО// черзі з 27.05.2016 року за № 44, але постійного житла не отримав.
Отже, колегія суддів вважає, що відносно позивача наявні усі визначені п. 10 Інструкції № 380 умови для реалізації права на виключення житла, яке займає позивач, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання у встановленому порядку.
Відповідно до абз. 2 п. 10 розділу 7 Інструкції № 380, виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що за наявності умов, визначених пунктом 10 Інструкції № 380, виключення житла зі службового здійснюється в порядку, визначеному пунктами 3-7 розділу 7 Інструкції № 380.
Так, пунктами 3-7 Інструкції № 380 передбачено, що для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців.
Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.
Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).
Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.
Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).
За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про:
погодження надання постійного житла;
відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.
Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.
У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.
ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).
Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
З аналізу наведених вище положень вбачається чітка процедура, дотримання якої є обов`язковим, зокрема, надсиланню клопотання квартирно-експлуатаційним органом передує розгляд спеціальною житловою Комісією військової частини, в якій несе службу військовослужбовець, питання щодо погодження зняття статусу “службової” з житлового приміщення, яке займає позивач.
Крім того, пунктом 11 Порядку № 1081 передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з витягом з протоколу № 9 від 30.09.2025 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 вирішено надати молодшому сержанту ОСОБА_2 , на склад родини 2 (дві) особи: він - 1980 р.н., донька - 2013 р.н., квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (2-х кімнатна житлова площа 29,4 кв.м) для постійного проживання шляхом виключення з числа службового житлового фонду Міністерства оборони України з подальшим зняттям з квартирного обліку. Клопотати перед начальником Чугуївського гарнізону про визначення відсутності потреби у використанні квартири за адресою: АДРЕСА_3 , як службової у зв`язку з неможливістю використання в подальшому квартири як службової з причин того, що особа, яка проживає, не підлягає виселенню без надання постійного житла.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.10.2025р. № 4002 було затверджено протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2025 № 9. Молодшому сержанту ОСОБА_1 надати згоду на отримання постійного житла шляхом зняття статусу “службове” з житлового приміщення яке він займає, за адресою: АДРЕСА_3 (2-во кімнатна, житлова площа 29,4 м2), у зв`язку з тим що відпала потреба в такому її використанні, на склад родини 2 (дві) особи: він – 1980 р.н. донька - ОСОБА_3 2013 р.н. Перебуває на квартирному обліку, як особа яка потребує поліпшення Житлових умов в загальної черзі з 27.05.2016. Вищезазначене службове житло (ордер № 15495 від 10.02.2025) було розподілене згідно протоколу засідання ЖК в/ч НОМЕР_1 № 11 від 29.10.2024.
Отже, позивачем дотримано встановленої процедури розгляду питання про погодження зняття статусу “службової” з житлового приміщення.
Колегія суддів зауважує, що у спірних правовідносинах, враховуючи наявність у матеріалах справи таких документів, як витяг з протоколу № 9 від 30.09.2025 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 та витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.10.2025р. № 4002, у Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків відсутній інший варіант правомірної поведінки, окрім як направити до органу місцевого самоврядування відповідне клопотання.
19.11.2025 заявник направив звернення до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова щодо виключення квартири з числа службового житла.
За цим зверненням суб`єктом владних повноважень листом начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова від 21.11.2025 № 583/9117 повідомлено, що КЕВ м. Харків 20.10.2025 отримало документи щодо виключення з числа службового житла Міністерства оборони України на ОСОБА_1 від житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , опрацьовує їх та готує Список надання постійного житла для внесення на розгляд Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
26.12.2025 заявник повторно звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова щодо виключення квартири з числа службового житла.
За цим зверненням суб`єктом владних повноважень листом від 30.12.2025 № 583/10123 відмовлено позивачу у виключенні квартири з числа службового житла з посиланням на рішення заступника Міністра оборони України від 17.12.2025 № 7571/з/2 із зазначенням про розгляд питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових виключно стосовно осіб з інвалідністю І чи II групи, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби.
Аргументи апеляційної скарги відповідача стосовно застосування рішення заступника Міністра оборони України від 17.12.2025 № 7571/з/2, як підставу для відмови позивача суд відхиляє, воно за своєю суттю має рекомендаційний характер та за його змістом пропонується до набрання чинності Законом України "Про основні засади житлової політики" та прийняття нормативно-правових актів, необхідних для його реалізації, командирам військових частин (установ, організацій), начальникам квартирно-експлуатаційних підрозділів, житловим комісіям об`єднаним житловим комісіям), комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями розгляд питань щодо забезпечення постійним житлом шляхом його виключення із числа службового здійснювати виключно стосовно осіб з інвалідністю І чи II групи, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби.
Таке рішення не містить будь-яких заборон щодо розгляду пропозицій щодо надання житла військовослужбовцям та членам їх сімей для постійного проживання шляхом виключення з числа службових.
У відповідності до ст. 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" Міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.
Відповідно до п. 8 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 за № 671 Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. З питань забезпечення організаційних заходів в апараті Міноборони Міністр видає директиви, а з питань реформування та розвитку Збройних Сил та Держспецтрансслужби, їх бойової і мобілізаційної готовності, готовності Держспецтрансслужби до виконання завдань за призначенням, оперативної та бойової підготовки, підготовки особового складу Держспецтрансслужби, здійснення організаційних заходів та інспектування - спільні з Головнокомандувачем Збройних Сил та Головою Адміністрації Держспецтрансслужби накази і директиви.
Тобто, з метою реалізації наданих повноважень Міністр оборони та очолюване ним міністерство видає накази та директиви.
Разом з тим, доповідна записка заступника міністра оборони України не є наказом чи директивою, і не встановлює правил поведінки, а тому не може вважатись ані нормативним, ані розпорядчим актом керівника, яким визначається порядок надання житла військовослужбовцям та членам їх сімей для постійного проживання шляхом виключення з числа службових.
Крім того, його зміст жодним чином не забороняє відповідачу виконати вимоги Інструкції № 380 для виключення наданого позивачу житла з числа службового в постійне проживання.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправною відмови Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, яка оформлена листом від 30.12.2025 № 583/10123.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд також зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Враховуючи встановлену під час судового розгляду справи протиправність відмови Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова щодо не підготовки та не направлення до Виконавчого комітету Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_2 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків подати до Виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_2 , для забезпечення постійним житлом ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 520/663/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло   М.О. Семененко