Провадження №2/748/648/26	
 	Єдиний унікальний № 748/211/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
 
головуючого судді Кухти В.О.,
секретаря Костюк С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» про стягнення заборгованості за договором оренди, –
В С Т А Н О В И В :
27.01.2026 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області через електронний суд надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить:
1) стягнути з ТОВ «Гетьманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті орендної плати за землю за 2023-2025 рр. у розмірі 19 763,48 грн, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 629,85 грн;
2) вирішити питання розподілу судових витрат.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що між нею, ОСОБА_1 , та ТОВ «Гетьманське» 17.01.2018 р. було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою у встановленому договором розмірі та строки. Однак, у порушення умов договору, відповідач починаючи з 2023 р. орендну плату не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість за 2023–2025 рр.
Позивач зазначає, що неодноразово вживалися заходи досудового врегулювання спору, зокрема відповідачу направлялися письмові претензії з вимогою сплатити заборгованість та 3 % річних, однак відповідач належним чином не відреагував, заборгованість не погасив та продовжує ухилятися від виконання взятих на себе договірних зобов`язань.
Таким чином, позивач звертається з даним позовом до суду, оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору оренди землі щодо своєчасної сплати орендної плати, у добровільному порядку заборгованість не погашає, а тому виникла необхідність у судовому захисті порушеного права та примусовому стягненні заборгованості і 3 % річних.
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03.02.2026 р. справу прийнято до провадження Чернігівського районного суду Чернігівської області та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.
Згідно ч. 1 ст. 278 ЦПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 278 ЦПК України, позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач – заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.
Згідно із довідки про доставку електронного документу, встановлено, що вищезазначена ухвала суду від 03.02.2026 р. було надіслана ТОВ «Гетьманське» в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 20.02.2026 р.
09.03.2026 р. до суду надійшов відзив від відповідача, в якому представник ТОВ «Гетьманське» просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне.
У відзиві відповідач не заперечує факт існування між сторонами орендних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7425581200:03:000:0132, однак зазначає, що станом на момент розгляду справи орендарем вказаної земельної ділянки є ТОВ «Техресурс». Представник відповідача посилається на те, що право оренди було відчужене на підставі договору про відчуження права оренди № 4 від 21.04.2025 р., у зв`язку з чим саме ТОВ «Техресурс» є належним суб`єктом спірних матеріально-правових відносин.
Відповідач вказує, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки ТОВ «Гетьманське» після передачі права оренди не є особою, за рахунок якої можуть бути задоволені позовні вимоги. На підтвердження своїх доводів представник відповідача посилається на положення ЦПК України та практику Верховного Суду щодо належного відповідача і наслідків пред`явлення позову до неналежного відповідача, зазначаючи, що така обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того, представник відповідача заперечує проти заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх необґрунтовано завищеними та неспівмірними зі складністю справи, ціною позову та обсягом виконаних адвокатом робіт. Відповідач зазначає, що справа є малозначною та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а тому заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн є надмірною та такою, що становить надмірний тягар для відповідача, особливо в умовах воєнного стану та військової агресії рф проти України.
Таким чином, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки спірні правовідносини, на думку відповідача, існують між позивачем та ТОВ «Техресурс», а також просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу як необґрунтовано завищений.
10.03.2026 р. до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та заперечує проти доводів, викладених відповідачем у відзиві.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що між сторонами 17.01.2018 р. було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, а право оренди за ТОВ «Гетьманське» було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.04.2018 р. Представник позивача наголошує, що предметом спору є заборгованість по орендній платі за 2023–2025 рр., тобто за період, коли саме ТОВ «Гетьманське» перебувало у договірних відносинах із позивачем як орендар земельної ділянки.
Позивач заперечує доводи відповідача щодо його неналежності як сторони у справі та зазначає, що посилання відповідача на те, що станом на 2026 р. орендарем земельної ділянки є ТОВ «Техресурс», не звільняє ТОВ «Гетьманське» від обов`язку сплатити заборгованість, яка виникла у період користування земельною ділянкою саме відповідачем. Також представник позивача звертає увагу, що відповідачем не надано жодних належних доказів переходу боргових зобов`язань до іншої особи, зокрема додаткових угод про заміну сторони у зобов`язанні чи доказів надання позивачем згоди на таку заміну, як того вимагають положення ст. 520 ЦК України.
Крім того, позивач зазначає, що навіть у випадку укладення договору про відчуження права оренди від 21.04.2025 р., такий правочин жодним чином не впливає на обов`язок відповідача щодо сплати орендної плати за 2023 та 2024 рр. Позивач також вказує, що відповідач у своєму відзиві не спростував розрахунок заборгованості та 3 % річних і не надав доказів сплати орендної плати, а тому фактично не заперечив сам факт наявності заборгованості.
Щодо доводів відповідача про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, позивач вважає їх безпідставними, посилаючись на значний обсяг виконаної адвокатом роботи, який включав аналіз правовідносин сторін, підготовку позовної заяви, розрахунку заборгованості, а також підготовку відповіді на відзив. Так, позивач зазначає, що заявлений розмір витрат відповідає рекомендаціям щодо мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених Радою адвокатів Чернігівської області.
Таким чином, позивач у відповіді на відзив просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з ТОВ «Гетьманське» заборгованість по орендній платі та судові витрати, посилаючись на те, що саме відповідач є належним боржником за спірними зобов`язаннями, а доводи відзиву спрямовані виключно на уникнення відповідальності за невиконання умов договору оренди землі.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до зазначених правовідносин, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що позивачу належить земельна ділянка площею 3,6000 га, кадастровий номер 7425581200:03:000:0132, наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована: Чернігівська область, Чернігівський район, Будинська сільська рада, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.01.2018 р., зареєстрована в реєстрі за № 2-24 (а.с.21).
17.01.2018 р. між позивачем та ТОВ «Гетьманське» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надає, а ТОВ «Гетьманське» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку з кадастровим номером 7425581200:03:000:0132 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10-12).
Актом прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди землі від 17.01.2018 р. № б/н підтверджується передачу ОСОБА_1 до ТОВ «Гетьманське» земельну ділянку кадастровий номер 7422782000:03:000:0132, площею 3,60 га розташованої на території Будинської сільської ради. Земельна ділянка знаходиться в наступному стані: в задовільному стані. На земельні ділянці знаходиться: не зайнята. Акт прийому-передачі земельної ділянки є невід`ємною частиною Договору (а.с.13).
Згідно з п. 3.1. Договору, договір укладено строком на 10 (десять) років, сплив якого починається з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавцем, але в будь-якому випадку Сторони дійшли згоди, що даний Договір та право оренди за даним Договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю Орендарем. 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.01.2018 р. № 121379585 договір оренди зареєстровано 16.04.2018 р. державним реєстратором Куликівської районної державної адміністрації Чернігівської області Крупиною Ольгою Анатоліївною (номер запису про право 25811685). Орендар: ТОВ «Гетьманське», Орендодавець: ОСОБА_1 , в оренду передається земельна ділянка площею 3,60 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Розмір орендної плати становить 8,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та обчислюється з урахування індексації (а.с.14).
Відповідно до п. 4.1. Договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 8,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 6 079,20 грн за рік оренди.
Згідно із п. 4.5. Договору, орендна плата вноситься Орендарем у такі строки до 31 грудня. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок Орендодавця та/або виплачує через касу Орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надіслання на адресу Орендодавця поштових переказів, або в іншій формі.
Відповідно до п. 4.4. Договору, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталась раніше). При цьому, коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталась раніше). В разі виплати орендної плати авансом за наступні роки, до орендної плати застосовується коефіцієнт індексації, який діє в рік фактичної виплати, в подальшому – розмір орендної плати за роки, за які була здійснена виплата орендної плати, в майбутньому не індексується.
07.01.2026 р. позивачем було направлено лист-претензію до відповідача з вимогою оплатити заборгованість по сплаті орендної плати з урахуванням 3 відсотків річних (а.с.20). Дану претензію відповідач отримав 13.01.2026 р. (а.с.22).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.03.2026р., встановлено, що орендарем вищевказаної земельної ділянки є ТОВ «Техресурс» (код ЄДРПОУ: 24650576) (а.с.36).
Щодо посилання відповідача щодо його неналежності, оскільки спірні правовідносини, на думку відповідача, існують між позивачем та ТОВ «Техресурс», суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У поданому відзиві відповідач зазначає, що на підставі договору про відчуження права оренди № 4 від 21.04.2025 р. матеріально-правові відносини існують саме між позивачем та ТОВ «Техресурс». Самої копії договору про відчуження права оренди № 4 від 21.04.2025 р. відповідач до відзиву не прикріпив.
Відповідач у поданому ним відзиві також не заперечує проти того, що дійсно ОСОБА_1 та ТОВ «Гетьманське» перебували у орендних правовідносинах, предметом яких є земельна ділянка з кадастровим номером 7422782000:03:000:0132 площею 3,6000 га.
Позивач просить стягнути заборгованість по орендній платі за 2023-2025 рр. та 3 % річних від простроченої суми заборгованості по орендній платі за 2023-2025 рр. із відповідача на користь себе.
Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про те, що він є неналежним відповідачем у даній справі, є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі за 2023-2025 рр., тобто за період, коли саме ТОВ «Гетьманське» перебувало у орендних правовідносинах із позивачем.
При цьому, як зазначає сам відповідач, договір про відчуження права оренди № 4 укладено лише 21.04.2025 р., а тому навіть у разі переходу права оренди до ТОВ «Техресурс», така обставина не звільняє ТОВ «Гетьманське» від обов`язку сплати заборгованості, яка виникла до моменту такого переходу.
Крім того, відповідачем не надано жодних доказів того, що боргові зобов`язання ТОВ «Гетьманське» щодо сплати орендної плати за попередні періоди були передані ТОВ «Техресурс» у встановленому законом порядку. Матеріали справи також не містять доказів надання позивачем згоди на переведення боргу, тоді як відповідно до ч. 1 ст. 520 ЦК України заміна боржника у зобов`язанні допускається лише за згодою кредитора.
Отже, суд вважає, що саме ТОВ «Гетьманське» є належним відповідачем у даній справі та несе обов`язок щодо виконання зобов`язань за договором оренди землі у частині сплати заборгованості по орендній платі за спірний період.
Щодо наявної заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати за земельну ділянку за період 2023-2025 рр., суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Так, згідно вищезазначеного договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 8,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 6 079,20 грн за рік оренди. При цьому, згідно з п. 4.4. Договору, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталась раніше).
Позивач у поданому нею позові зазначає, що останній платіж по орендній платі було здійснено у 2022 р.
Позивач просить стягнути заборгованість за 2023, 2024, 2025 рр.
Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель, який застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь складає:
2023 рік – 1,051;
2024 рік – 1,12;
2025 рік – 1,08.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із наданої відповідачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 06.03.2026 року (16:00:22), отриманої через веб-сайт ТОВ «Вкурсі Агро», вбачається, що орендарем спірної земельної ділянки є ТОВ «Техресурс» (а.с.36). 
Відповідач у відзиві посилається на Договір про відчуження права оренди № 4 від 21.04.2025 р., зазначаючи, що саме з цього моменту матеріально-правові відносини виникли між позивачем та ТОВ «Техресурс», однак копію зазначеного договору до матеріалів справи відповідачем до цього часу не надано.
У зв`язку з ненаданням відповідачем копії договору про відчуження права оренди № 4 від 21.04.2025 р., на який він посилається у відзиві, що підтверджує саме коли відбувся момент переходу права оренди від ТОВ «Гетьманське» до ТОВ «Техресурс», суд позбавлений можливості встановити зміну орендаря саме з 21.04.2025 р.
За таких обставин відсутні підстави для визначення іншого періоду нарахування орендної плати, яку зобов`язувалося сплатити ТОВ «Гетьманське» позивачу, а відтак розрахунок заборгованості, наданий позивачем за весь заявлений період, є таким, що не спростований належними доказами, і підлягає врахуванню судом.
Відтак, розрахунок заборгованості по орендій платі виглядає наступним чином:
За 2023 рік (6 079,20 грн * 1,051 = 6 389,24 грн);
За 2024 рік (6 079,20 грн * 1,12 = 6 808,70 грн);
За 2025 рік (6 079,20 грн * 1,08 = 6 565,54 грн).
Загальна сума заборгованості за 2023-2025 рр. становить: 6 389,24 грн + 6 808,70 грн + 6 565,54 грн = 19 763,48 грн.
Оскільки відповідачем у відзиві не надано контррозрахунку заявленої заборгованості з орендної плати, а також не подано жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували її розмір або правильність визначення, зокрема доказів сплати орендної плати за 2023-2025 рр., а наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи, суд вважає доведеними позовні вимоги у цій частині.
За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за 2023-2025 рр. у розмірі 19 763,48 грн.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, суд зазначає таке.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. ч. 1-4 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків; прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Водночас судом встановлено, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами саме коли відбувся момент переходу права оренди земельної ділянки від ТОВ «Гетьманське» до ТОВ «Техресурс», що унеможливлює встановлення іншого періоду відповідальності та визначення меж зміни орендаря.
У зв`язку з цим, з огляду на відсутність можливості встановити точну дату переходу права оренди, період нарахування трьох процентів річних з 01.01.2023 р. по 31.12.2025 р., суд вважає таким, що не спростований належними доказами та є обґрунтованим.
Окрім цього, оскільки відповідачем у відзиві не наведено заперечень щодо нарахування 3% річних, не подано контррозрахунку їх розміру та не надано доказів, які б спростовували факт прострочення грошового зобов`язання, суд виходить із доведеності підстав для їх стягнення.
Розрахунок 3% річних від простроченої суми заборгованості по сплаті орендної плати за 2023-2025 рр. виглядає наступним чином:
1) період розрахунку 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р.;
кількість днів – 365;
сума боргу за 2023 р. – 6 389,24 грн;
процентна ставка – 3,000%;
проценти – 6 389,24 грн * (3% / 100) * (365 / 365) = 191,68 грн;
2) період розрахунку 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р.;
кількість днів – 366;
сума боргу за 2024 р. – 6 808,70 грн;
процентна ставка – 3,000%;
проценти – 6 808,70 грн * (3% / 100) * (366 / 366) = 204,26 грн;
3) період розрахунку 01.01.2025 р. по 31.12.2025 р.;
кількість днів – 365;
сума боргу за 2025 р. – 6 565,54 грн;
процентна ставка – 3,000%;
проценти – 6 565,54 грн * (3% / 100) * (365 / 365) = 196,96 грн.
Загальна сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по орендній платі за 2023-2025 рр. становить: 191,68 грн + 204,26 грн+ 196,96 грн = 592,90 грн.
Разом із тим, суд, дослідивши розрахунок 3% річних, поданий позивачем, встановив наявність певних неточностей у його обчисленні. Зокрема, позивачем здійснено нарахування 3% річних також за період з 01.01.2026 р. по 26.01.2026 р.
Водночас суд зазначає, що такий розрахунок за вказаний період не може бути прийнятий до уваги, оскільки на момент розгляду справи відсутні визначені та затверджені показники, необхідні для коректного обчислення відповідних нарахувань за 2026 р., зокрема коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення 3% річних за період з 01.01.2026 р. по 26.01.2026 р. задоволенню не підлягають як необґрунтовані.
Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, співставивши кожен доказ окремо та у сукупності, а також взявши до уваги відзив відповідача та відповідь на нього, дослідивши розрахунок позивача щодо заборгованості з орендної плати за 2023-2025 рр. та 3% річних, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з орендної плати у розмірі 19 763,48 грн та 3% річних у розмірі 592,90 грн, що разом становить 20 356,38 грн.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно із платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 2.505486993.1 від 26.01.2026 р., встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даної позовної заяви через електронний суд у розмірі 1 064,96 грн (а.с.1).
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку частковим задоволенням позовних вимог 99,82% ((20 356,38 грн * 100%) : 20 393,33 грн) з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1 063,04 грн ((1 064,96 грн * 99,82%) : 100 %).
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи додано: 1) ордер на надання правничої допомоги Серії СВ № 1158298 (а.с.6); 2) договір № 26-002 про надання правничої допомоги від 22.01.2026 р. укладений між адвокатом Даневич Анною Олександрівною та ОСОБА_1 (а.с.15,16).
У постановах від 19.02.2022 р. у справі № 755/9215/15-ц та від 05.07.2023 р. у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Позивач просив стягнути з відповідача на користь себе 16 000,00 грн витрат на професійну (правничу) допомогу.
У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн, посилаючись на засади справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності судових витрат, а також враховуючи характер і складність даної справи, вважаючи заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу завищеним.
З огляду на складність справи, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, обсяг виконаних адвокатом робіт, врахувавши клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, доводи позивача, викладені у відповіді на відзив щодо судових витрат, а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, однак вважає за необхідне зменшити їх розмір із 16 000,00 грн до 5 000,00 грн, що відповідатиме критеріям розумності, справедливості та співмірності таких витрат.
На підставі викладено, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 265, 278, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 509, 520, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629 ЦК України, суд –
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» (код ЄДРПОУ: 41105190, місцезнаходження: Чернігівська область, Ніжинський район, м. Батурин, вул. Ющенка В. ім., буд. 61) про стягнення заборгованості за договором оренди – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 20 356 (двадцять тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 38 копійок, з яких: заборгованість по сплаті орендної плати за землю за 2023-2025 роки у розмірі 19 763 (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят три) гривні 48 копійок, три проценти річних від простроченої суми заборгованості по сплаті орендної плати за землю за 2023-2025 року у розмірі 592 (п`ятсот дев`янтосто дві) гривні 90 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 063 (одна тисяча шістдесят три) гривні 04 копійки.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        В.О. Кухта