ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/1252/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Кальника В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі № 280/1252/26 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа – ОСОБА_1 , про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося до суду з позовом про скасування постанови старшого державного виконавця від 03.02.2026 у виконавчому провадженні №77814021, якою на позивача накладено штраф у сумі 10200 грн за повторне невиконання рішення суду.
Позов мотивовано тим, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2024 у справі №280/6847/24, яким Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023, позивачем виконано у повному обсязі.
Позивач зазначав, що після набрання рішенням законної сили ним здійснено перерахунок пенсії виходячи із довідки про грошове забезпечення №376/с від 01.04.2024, визначено розмір пенсії 18730,73 грн та обчислено суму заборгованості, яка включена до реєстру судових рішень для фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України.
На думку позивача, державний виконавець безпідставно дійшов висновку про невиконання рішення суду, оскільки судове рішення не містило конкретного механізму проведення перерахунку, а обчислення пенсії здійснювалося відповідно до вимог законодавства та з урахуванням інших судових рішень, що підлягали виконанню щодо цієї ж пенсійної справи.
Позивач також зазначав, що відсутність бюджетного фінансування не може свідчити про невиконання рішення суду та не є підставою для застосування заходів відповідальності.
Рішенням від 04 березня 2026 року у справі № 280/1252/26 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення у справі №280/6847/24 фактично не виконано, оскільки при здійсненні перерахунку пенсії за період з лютого по жовтень 2023 року позивач визначив її розмір меншим, ніж передбачено судовим рішенням.
Суд першої інстанції встановив, що відповідно до довідки про грошове забезпечення від 01.04.2024 №376/с розмір грошового забезпечення становив 28816,50 грн, а тому основний розмір пенсії повинен був складати 65 відсотків цієї суми, тобто 18730,73 грн.
Разом з тим із наданих самим позивачем розрахунків убачається, що за лютий 2023 року пенсія була визначена у сумі 16964,20 грн, а за березень-жовтень 2023 року — по 16730,73 грн, що свідчить про невиконання рішення суду в частині проведення належного перерахунку.
Крім того, суд першої інстанції врахував, що законність постанови державного виконавця від 03.06.2025 про накладення першого штрафу вже була предметом судового розгляду у справі №280/4807/25, за результатами якого судами встановлено факт невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області рішення суду саме в частині визначення розміру пенсії за лютий-жовтень 2023 року.
Оскільки після ухвалення зазначених судових рішень боржником не усунуто виявлені порушення та не проведено належний перерахунок пенсії, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність повторного застосування державним виконавцем штрафу відповідно до частини другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погодившись із зазначеним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання, а держава забезпечує його виконання у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, фізичними та юридичними особами на всій території України.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права особи на справедливий судовий розгляд та завершальною стадією судового провадження. Невиконання рішення суду або його формальне виконання суперечить принципу верховенства права та нівелює гарантії судового захисту.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та являє собою сукупність дій органів державної виконавчої служби, спрямованих на примусове виконання судових рішень.
За приписами частини першої статті 18 зазначеного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених законом заходів щодо своєчасного, повного та ефективного виконання рішення.
Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону визначено, що виконавець здійснює заходи примусового виконання саме у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.
Отже, державний виконавець не наділений правом змінювати зміст судового рішення або погоджуватися із його частковим виконанням. Навпаки, він зобов`язаний перевірити фактичне виконання рішення саме в тому обсязі та способом, які визначені судом.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.10.2024 у справі №280/6847/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2023 виходячи із грошового забезпечення, визначеного довідкою №376/с від 01.04.2024, із урахуванням усіх складових грошового забезпечення.

Таким чином, судовим рішенням визначено не лише обов`язок провести перерахунок, а й спосіб його здійснення — виходячи саме із показників зазначеної довідки.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки від 01.04.2024 №376/с розмір грошового забезпечення становив 28816,50 грн, а оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена у розмірі 65 відсотків грошового забезпечення, її основний розмір повинен був становити 18730,73 грн.
Разом із тим із розрахунків, наданих самим Головним управлінням Пенсійного фонду України державному виконавцю, убачається, що за лютий 2023 року пенсія була визначена у сумі 16964,20 грн, а за березень-жовтень 2023 року — 16730,73 грн.
Таким чином, навіть документи, складені самим боржником, підтверджують, що рішення суду виконано не у тому вигляді, який прямо визначений його резолютивною частиною.
Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійним фондом проведено перерахунок пенсії, не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин.
Сам по собі факт проведення певного перерахунку ще не свідчить про належне виконання судового рішення.
Обов`язок боржника полягає не у здійсненні будь-якого перерахунку, а у виконанні рішення саме у тому змісті, який визначений судом.
Фактично апелянт ототожнює проведення внутрішнього розрахунку із виконанням судового рішення, однак такі поняття не є тотожними.
Суд звертає увагу, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець не оцінював правильність застосування пенсійного законодавства, а лише перевіряв відповідність фактичного виконання вимогам виконавчого документа.
Саме тому доводи апелянта про нібито втручання державного виконавця у дискреційні повноваження Пенсійного фонду є безпідставними.
Навпаки, державний виконавець діяв у межах статей 18, 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження», перевіряючи відповідність фактичних дій боржника змісту судового рішення.
Колегія суддів також бере до уваги, що правомірність первинної постанови державного виконавця від 03.06.2025 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн вже була предметом судового контролю.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2025 у справі №280/4807/25, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026, встановлено, що рішення суду у справі №280/6847/24 не було виконане саме в частині визначення правильного розміру пенсії за лютий-жовтень 2023 року.
Наведені судові рішення набрали законної сили, а встановлені ними обставини не були усунуті боржником.
Як убачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України від 28.01.2026 №0800-0902-5/7902, після набрання законної сили зазначеними судовими рішеннями будь-яких змін у розрахунках пенсії фактично не відбулося.
Отже, на момент прийняття постанови від 03.02.2026 державний виконавець обґрунтовано констатував повторне невиконання рішення суду без поважних причин.
Посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування також не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, підставою накладення штрафу було не невиконання рішення в частині фактичної виплати заборгованості, а неналежне виконання рішення щодо проведення самого перерахунку пенсії.
Таким чином, обставини фінансування спірних виплат не перебувають у причинному зв`язку із підставами застосування державним виконавцем штрафних санкцій.
Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 березня 2021 року у справі №360/3573/20, відповідно до якої штраф за статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» застосовується за умови встановлення факту невиконання рішення без поважних причин, а поважними можуть бути лише такі обставини, які об`єктивно унеможливлювали його виконання.
У цій справі апелянтом не доведено існування будь-яких об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали здійснення перерахунку пенсії саме у тому розмірі, який прямо визначений судовим рішенням.
Натомість матеріали справи свідчать, що боржник фактично застосував інший порядок визначення розміру пенсії, ніж встановлений рішенням суду.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець діяв у межах наданих законом повноважень, а постанова про накладення штрафу від 03.02.2026 відповідає вимогам статей 18, 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження».
У спірних правовідносинах судом апеляційної інстанції не встановлено порушень зазначених критеріїв. Навпаки, матеріали справи свідчать, що державним виконавцем належним чином перевірено стан виконання судового рішення, надано оцінку поданим боржником документам, встановлено відсутність поважних причин його невиконання та прийнято рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім наявним у справі доказам відповідно до вимог статей 72– 90 Кодексу адміністративного судочинства України, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни ухваленого рішення.
За таких обставин підстави, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, для скасування рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі № 280/1252/26 відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції -без змін.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі № 280/1252/26- залишити без змін. 
Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та порядку, визначених статтями 328– 331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.В. Кальник