ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1489/26 Справа № 175/4490/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Заборський В. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 ; Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру; Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Дніпропетровській області, 
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Заборський В.О. 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021року ОСОБА_1 подав в суд позов проти фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , який неодноразово уточнював 29 листопада 2022року, 30 листопада 2022року, 07 грудня 2022року та 06 березня 2023року, визначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру та Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Дніпропетровській області, та остаточно просив: 
1. В порядку задоволення позовної вимоги №1 змісту «Про примусове виконання обов`язку в натурі відповідачем перед позивачем за Договором № ДН/20-215, укладеним 27 січня 2021року між ФОП ОСОБА_2 (виконавцем) і ОСОБА_4 (замовником):
зобов`язати відповідача ФОП ОСОБА_5 :
- не пізніше 60 робочих днів з дня оголошення судового рішення виконати обов`язок в натурі перед позивачем - надати (передати) послугу за договором № ДН/20-215 і додатку №1 до договору №ДН/20-215 (завдання на виконання робіт від 28 грудня 2020року), виконати роботи за необхідністю із залученням третіх осіб, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником послуги, позивачем ОСОБА_1 за порушення умов договору №ДН/20-215 або його не виконання;
- не пізніше 7 календарних днів з дня оголошення судового рішення сплатити на користь позивача пеню у розмірі 3% за кожний день прострочення виконання договору №ДН/20-215 за період з 01 травня 2021року (наступний день з якого починається прострочення надання послуги за договором) і по 07 лютого 2023року (дата подання відповідачем відзиву від 06 лютого 2023року) у розмірі 69 984,00грн;
- негайно після оголошення судового рішення компенсувати позивачу моральну шкоду шляхом вручення відповідачем позивачу у письмовій формі «вибачення» наступного орієнтовного змісту (стисло): «виконавець послуги ФОП ОСОБА_6 вибачається перед замовником послуги ОСОБА_4 за ненадання послуги за договором №ДН/20-215 укладеного 27.01.2021 у період з 01.05.2021 і по цей день»;
- у разі настання обставини не виконання відповідачем ФОП ОСОБА_7 у 60 робочих днів обов`язків в натурі за договором №ДН/20-215 укладеного 27 січня 2021року з дати оголошення відповідного судового рішення про зобов`язання ФОП ОСОБА_2 сплатити на користь позивача ОСОБА_8 : матеріальні втрати, з настанням обставини, коли позивач ОСОБА_1 понесе по виконанню в натурі обов`язку за договором №ДН/20-215 замість відповідача ФОП ОСОБА_5 такі матеріальні втрати, які пов`язані з виконанням позивачем ОСОБА_1 в натурі обов`язку відповідача ФОП ОСОБА_2 за договором №ДН/20-215 із залученням іншого виконавця; пені за період з 08 лютого 2023року по дату понесення позивачем витрат (збитків) по залученню іншого виконавця послуги у разі настання обставини не надання відповідачем послуги за договором №ДН/20-215 за рішенням суду; інфляційних втрат за період з 01 травня 2021року по дату понесення позивачем витрат (збитків) по залученню іншого виконавця послуги у разі настання обставини не надання відповідачем послуги по договору №ДН/20-215 за рішенням суду, не пізніше 7 календарних днів з моменту вручення під розписку або рекомендованим листом позивачем ОСОБА_4 вимоги відповідачу ФОП ОСОБА_9 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 , на адресу вказану в Договорі №ДН/20-215: АДРЕСА_1 по відшкодуванню відповідачем ФОП ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальних втрат, понесених позивачем ОСОБА_4 на виготовлення продукту іншим виконавцем за Договором №ДН/20-215, пені і інфляційних втрат, що розраховуються за відкладальною обставиною.
2. В порядку задоволення вимоги №2 змісту «Про визнання правочину недійсним, вчиненого 18 лютого 2021року відповідачем (виконавець ФОП ОСОБА_10 ) одноосібно по зміні в діях без дозволу, без згоди та без відома позивача (замовника ОСОБА_8 ) істотних умов договору № ДН/20-215 укладеного 27 січня 2021року між ФОП ОСОБА_6 (виконавцем) і ОСОБА_4 (замовником):
- визнати вчинений 18 лютого 2021 відповідачем ФОП ОСОБА_10 самовільно одноосібний правочин по зміні в діях без дозволу, без згоди та без відома позивача (замовника ОСОБА_1 ) істотних умов договору № ДН/20-215 укладеного 27 січня 2021року між ФОП ОСОБА_7 (виконавцем) і ОСОБА_4 (замовником) – недійсним;
- зобов`язати відповідача ФОП ОСОБА_5 негайно, після оголошення судового рішення, компенсувати моральну шкоду шляхом вручення відповідачем позивачу в письмовій формі «вибачення» наступного орієнтовного змісту (стисло): «Виконавець послуги ФОП ОСОБА_2 вибачається перед замовником послуги ОСОБА_4 за вчинений 18 лютого 2021року виконавцем одноосібний неправомірний правочин по одноосібній зміні 18 лютого 2021року виконавцем ФОП ОСОБА_2 в діях без дозволу, згоди і без відома замовника істотних умов договору № ДН/20-215 укладеного 27 січня 2021року».
3. Стягнути судові витрати з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , які поніс позивач при поданні і під час розгляду позову в суді.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що 06 листопада 2020року він уклав з ФОП ОСОБА_2 договір № ДН/20-215 на виконання послуги, а саме виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Ціна договору визначена у розмірі 3 600,00грн. Технічну документацію (продукт) ФОП ОСОБА_2 був зобов`язаний передати замовнику за актом приймання-передачі виконаних робіт. При укладанні даного договору позивач сплатив ФОП ОСОБА_2 суму в розмірі 1 800,00грн та надав затребувані ним вихідні дані і документи. Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань, але не пізніше 31 грудня 2020року, приймання виконаних робіт оформлюється актом приймання-передачі робіт, який підписується замовником та виконавцем.
Зазначав, що у строк до 31 грудня 2020року відповідач обов`язки по договору не виконав, технічну документацію із землеустрою не виготовив, не надав акт-прийому-передачі робіт, з пропозицією укласти додаткову угоду про продовження строку дії договору відповідач до позивача не звертався.
Стверджував, що відповідач неправомірно відмовив позивачу надати на його вимогу інформацію про виготовлений продукт та стан виконання послуги, що є порушенням законодавства про захист прав споживачів. Зобов`язання в натурі по договору відповідач не виконує, заходів врегулювання спору не вживає, не сплатив позивачу пеню за прострочення виконання договору, не відшкодував моральну шкоду.
Крім того, вказував, що з листів Головного управління Держгеокадастру позивачу стало відомо, що відповідач 18 лютого 2021року вчинив правочин від імені позивача та третьої особи ОСОБА_3 - подав до органів державного земельного кадастру заяву про державну реєстрацію земельної ділянки разом з продуктом - технічною документацією із землеустрою, які не відповідають вимогам законодавства. Проте, повноважень на вчинення таких дій ні позивач, ні третя особа ОСОБА_3 , відповідачу не надавали, відповідач не мав правових підстав для її складання та подання.
Також зазначив, що подана 18 лютого 2021року відповідачем до органів державного земельного кадастру технічна документація містить інформацію про площу земельної ділянки у розмірі 0,1212га, проте вона не відповідає існуючій на місцевості характеристиці земельної ділянки, якою володіють та користуються ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в межах розташування будинку, будівель і споруд площею забудови 0,1208га, яка була визначена сертифікованим інженером з інвентаризації нерухомого майна та зазначена у схематичному плані земельної ділянки, наведеному в технічному паспорті, івентаризаційна справа від 04 вересня 2013року, витягах з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Іншим землевпорядником — ДП “Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою” встановив на місцевості 14 жовтня 2014року, що площа земельної ділянки становить 0,1207га. Такими діями, на переконання позивача, відповідач штучно утворив спір між Держгеокадастром та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Додаткова площа 0,0004га в дійсності знаходиться у володінні і користуванні інших власників іншого нерухомого майна.
Наполягав на тому, що відповідач вчинив обман, неправомірні та недобросовісні дії щодо позивача та третіх осіб, оскільки вдав, що існує документ, який посвідчує повноваження відповідача діяти від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в той час як таких документів не існує, а тому вважав, що односторонній правочин, вчинений відповідачем 18 лютого 2021року шляхом нечесної підприємницької практики з порушенням вимог частин першої та третьої статті 203 ЦК України та відповідно до вимог ч.4 ст. 212, 215, 216, 230 ЦК України має бути визнаний судом недійсним з моменту його вчинення.
Також зазначав, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано майнову та моральну шкоду. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем в повному обсязі були виконані умови укладеного з позивачем договору №ДН/20-215, порушення прав або законних інтересів позивача судом не встановлено та позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що площа сформованої земельної ділянки має становити 0,1208га.
Виснував, що сформовані позивачем вимоги про примусове виконання обов`язку в натурі виходять за межі домовленості сторін, не випливають з суті послуги та закону та розцінюються судом як намагання нав`язати відповідачу нові обов`язки, яких не існувало при укладенні договору.
Щодо позовних вимог про визнання правочину недійсним суд першої інстанції зазначив, що вчинені відповідачем дії по направленню заяви від 18 лютого 2021року від імені позивача до держгеокадастру про державну реєстрацію земельної ділянки разом з технічною документацією із землеустрою по своїй суті не є правочином, а були спрямовані на виконання умов існуючого договору № ДН/20-215, в цій частині позовних вимог позивачем обрано неналежний спосіб захисту.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
14 жовтня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2025року.
В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення з причини його незаконності, необґрунтованості, несправедливості, юридичної невизначеності та невідповідності меті і завданню цивільного судочинства, направивши справу для продовження розгляду судом першої інстанції з причини неналежного виконання завдання цивільного судочинства та через залишення без вирішення позову за основними позовними вимогами, зазначеними на сторінках 14-15 судового рішення від 05 вересня 2025року. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права.
Вважав, що вирішення спору по суті не відбулось, ефективний захист прав позивача не здійснено, підстав для відмови у задоволенні позову в резолютивній частині рішення не вказано, що порушує принци верховенства права та право на справедливий суд.
Зазначав, що суд не застосував законодавство про захист прав споживачів та у зв`язку з цим помилково відмовив у задоволенні позову, в матеріалах справи містяться докази, які прямо вказують на те, що інформаційна послуга у формі інформаційного продукту шляхом виготовлення виконавцем документації землеустрою певного виду на замовлення споживача по договору не надана, замовнику послуги не передана, акт приймання-передачі робіт по договору замовником послуги не підписаний. 
Стверджував, що документація землеустрою вважається складеною за умови підписання акту приймання-передачі виконаних робіт, підписаного виконавцем та замовником послуги. Про факт і момент створення інформаційного продукту і його передачі замовнику послуги має свідчити цивільний правочин у формі підписаного виконавцем та замовником акту приймання-передачі виконаних робіт. В матеріалах справи відсутні письмова згода замовника послуги і члена його сім`ї на поширення виконавцем послуги персональних і конфіденційних даних замовника і члена його сім`ї.
Крім того, зазначав, що поземельна книга і витяг з державного земельного кадастру є недопустимими доказами, оскільки одержані внаслідок здійснення адміністративної послуги з державної реєстрації земельної ділянки за відсутності встановлених законом і договором підстав.
Висновки суду першої інстанції про обрання позивачем неналежного способу захисту заявник вважав помилковими.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавали. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
24 жовтня 2025року ухвалами Дніпровського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 0950год 03 лютого 2026року.
03 лютого 2026року у справі оголошено перерву до 0900год 10 лютого 2026року.
06 лютого 2026року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Макарова М.О., суддів Свистунової О.В., Городничої В.С.
09 лютого 2026року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про підтримку заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Макарова М.О., Свистунової О.В., Городничої В.С. та заявлено відвід секретарю судового засідання Пікос А.О.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2026року визнано заявлений відвід необґрунтованим.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2026року заяву колегії суддів у складі Макарова М.О., Городничої В.С., Свистунової О.В. про самовідвід задоволено. Справу передано до Дніпровського апеляційного суду для виконання вимог ст.33 ЦПК України.
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду після проведення повторного розподілу судової справи від 11 лютого 2026року, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) – Никифоряк Л.П., судді: Гапонов А.В., Халаджи О.В.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2026року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 1220год 07 квітня 2026року.
07 квітня 2026 року у справі оголошено перерву до 1620год 19 травня 2026 року.
09 квітня 2026року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Никифоряка Л.П., суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2026року у задоволенні вищевказаної заяви  ОСОБА_1 про відвід колегії суддів відмовлено.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа та про отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 270,3кв.м, житловою 94,8кв.м, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №183520002 від 03 жовтня 2019року та №183519929 від 03 жовтня 2019року.
В технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленому станом на 04 вересня 2013року (інвентаризаційна справа № 02412) міститься схематичний план земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку, в якому в друкованому вигляді зазначено площу земельної ділянки 0,1212га, однак її розмір виправлено інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_11 від руки на 0,1208га з відмітками «виправленому вірити», «виправлено згідно фактичних обмірів від 04.09.2013» та з проставленням печатки інженера з інвентаризації нерухомого майна.
Згідно з технічним звітом Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо геодезичної зйомки земельної ділянки, яка надається у власність ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Ювілейної селищної ради АДРЕСА_2 , виготовленого на підставі договору №1961 від 14 жовтня 2014року, загальна площа земельної ділянки під забудовою зазначена – 0,1207га.
06 листопада 2020року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 як виконавцем та ОСОБА_1 як замовником було укладено договір №ДН/20-215, за умовами якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання по виконанню робіт: виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем знаходження об?єкту нерухомого майна, яке належить замовнику на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; цільове призначення: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).
Згідно з пунктами 2.1., 2.2. даного Договору, вартість робіт є договірною і складає 3600,00грн. Замовник протягом п`яти банківських днів після надання виконавцем рахунку для оплати перераховує на розрахунковий рахунок виконавця аванс у розмірі 50% від вартості робіт, що передбачена в цьому договорі, інші 50% замовник перераховує на розрахунковий рахунок виконавця після підписання акту приймання-передачі робіт.
Приймання виконаних робіт за вищевказаним договором оформляється актом приймання-передачі робіт, який підписується замовником та виконавцем, про що зазначено у пункті 3.3 цього Договору.
Термін виконання робіт за договором № ДН/20-215 від 06 листопада 2020року складає 60 робочих днів з моменту надання замовником повного пакету документів, необхідних для надання послуг, з урахуванням п.п. 2.2., 5.2., 5.3. цього договору (пункт 3.5. Договору).
У пункті 4.3 Договору закріплено, що замовник повинен надати виконавцю документацію, необхідну для виконання передбачених цим договором робіт, документація має право бути достовірною та відповідати вимогам чинного законодавства.
Пунктом 4.4 Договору його сторони узгодили, що в процесі виконання договору виконавець не обмежений в можливості доручати виконання робіт або певного обсягу робіт третім особам на умовах, визначених чинним законодавством України та окремою угодою між ними, в тому числі подавати та отримувати документи у відповідний територіальний відділ центру надання адміністративних послуг з правом підпису відповідних документів пов`язаних з державною реєстрацією земельної ділянки в органах Державного земельного кадастру. 
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань, але не пізніше 31 грудня поточного року. Зміни у договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору. Усні угоди не допускаються. Усі правовідносини, що виникають у зв`язку із виконанням умов договору і не врегульовані ним, регламентуються згідно із законодавством (пункти 9.1., 9.2., 9.4. Договору).
На виконання пункту 2.2 зазначеного вище договору ОСОБА_1 06 листопада 2020року сплатив на користь ФОП ОСОБА_2 1 800грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №ДН/20-215 від 06 листопада 2020року.
До позовної заяви позивач долучив також Завдання на виконання робіт – додаток 1 до Договору №ДН/20-215 від 06 листопада 2020року, затверджене замовником робіт ОСОБА_1 28 грудня 2020року та направлене ним того ж дня виконавцю робіт ФОП ОСОБА_2 за допомогою засобів поштового зв`язку. Згідно з завданням виконувана робота полягає у:
1) розробленні і складанні документації із землеустрою виду: технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за місцем розміщення нерухомого майна, а саме нерухомих споруд (капітальних парканів), що обмежують земельну ділянку і які (споруди): а) належать ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , б) розміщені за поштовою адресою: АДРЕСА_2 , в) знаходяться в межах адміністративної території Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, для оформлення права власності на земельну ділянку;
2) встановлення меж земельної ділянки за місцем розміщення нерухомих споруд, які належать ОСОБА_1 і ОСОБА_3 і розміщені за поштовою адресою: АДРЕСА_2 шляхом закріплення межових знаків за зовнішніми кутами нерухомих споруд. Підставою для виконання роботи є: право співвласності ОСОБА_8 і ОСОБА_3 на об?єкти нерухомого майна; договір №ДН/20-215 від 06 листопада 2020року, укладений між виконавцем ФОП ОСОБА_2 та замовником ОСОБА_1 ; завдання на виконання робіт, складене і підписане замовником 28 грудня 2020року; кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника. Розмір земельної ділянки згідно технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок 0,1208га. Документи і матеріали, які повинні бути представлені і передані виконавцем робіт замовнику робіт на праві власності замовника за результатами виконаних робіт: технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за місцем розміщення нерухомого майна, а саме нерухомих споруд (капітальних парканів), що обмежують земельну ділянку і які (споруди) належать ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , розміщені за вищезазначеною поштовою адресою, знаходяться в межах адміністративної території Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в паперовій і електронній формі у кількості примірників відповідно до законодавства для внесення даних в ДЗК і оформлення права власності на землю; акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 , список межових знаків, кроки прив`язок меж земельної ділянки у кількості екземплярів відповідно до законодавства; акт приймання-передачі виконаних робіт по договору №ДН/20-215; накладна передачі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Вказане завдання на виконання робіт ФОП ОСОБА_2 отримав, підписав його та долучив до технічної документації із землеустрою.
ФОП ОСОБА_2 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з технічною документацією із землеустрою площа земельної ділянки становить 0,1212га.
Як вбачається з відповідей Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №КО-296/0-397/6-21 від 20 липня 2021року, №КО-316/0-435/6-21 від 12 серпня 2021року та відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №9-4-0.61-766/2-23 від 07 лютого 2023рку заява про державну реєстрацію земельної ділянки в електронній формі разом з поданою документацією із землеустрою та електронним документом подана сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_2 через Єдиний державний веб-портал електронних послуг за номером ЗВ-9701942452021. Згідно технічної документації із землеустрою, розробленої ФОП ОСОБА_2 , площа земельної ділянки за результатами кадастрової зйомки становить 0,1212га. Сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_2 18 лютого 2021року через Єдиний державний веб-портал електронних послуг створено заяву щодо державної реєстрації земельної ділянки. Створена заява за принципом випадковості надійшла на розгляд до державного кадастрового реєстратора Відділу у Білозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Сафонової Т.В., яка в свою чергу опрацювала заяву із доданими до неї документами. За інформацією державного кадастрового реєстратора подана технічна документація із землеустрою відповідала статті 55 Закону України “Про землеустрій”.
19 лютого 2021року державним кадастровим реєстратором Відділу у Білозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області було опрацьовано заяву ЗВ-9701942452021 від 18 лютого 2021року та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та прийнято рішення про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки 0,1212га, кадастровий номер земельної ділянки — 1221455800:02:001:1126, що вбачається з витягу з Державного земельного кадастру по земельній ділянці НВ-6509068552021 від 19 лютого 2021року. 
Відповідач надав до суду акт приймання-здачі робіт до договору №ДН/20-2015 від 19 лютого 2021року, підписаний виконавцем ФОП Проценко В.І., в якому зазначено, що роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виконані у повному обсязі та оформлені згідно чинного законодавства. 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
За результатами розгляду справи суд першої інстанції виснував, що порушення відповідачем прав та інтересів позивача судом не встановлено, позовні вимоги щодо виконання обов`язку в натурі виходять за межі домовленості сторін та вчинені відповідачем дії по направленню від імені позивача заяви про державну реєстрацію земельної ділянки разом з технічною документацією до держгеокадастру із землеустрою по своїй суті не є правочином.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У частині першій статті 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. 
Статтею 120 Земельного кодексу України (далі — ЗК України) визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).
Як встановлено у пункті 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державний земельний кадастр” № 3613-VI від 07 липня 2011року у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, інші об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди, лінійні об`єкти енергетичної інфраструктури), право власності на які зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників таких об`єктів на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.
Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою визначені Законом України “Про землеустрій” №858-IV від 22 травня 2003року, який спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування. 
У частинах другій та четвертій статті 26 Закону України “Про землеустрій” закріплено, що розробниками документації із землеустрою, зокрема, є фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.  Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.
Згідно зі статтями 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Будучи співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та укладаючи договір № ДН/20-215 від 06 листопада 2020року, ОСОБА_1 доручив ФОП ОСОБА_2 виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за вищевказаною адресою. 
Відповідно до частини першої статті 55 Закону України “Про землеустрій” встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. 
При цьому, документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником (частина друга статті 29 Закону №858-IV). 
Встановлено, що завдання на виконання робіт ОСОБА_1 як замовник робіт затвердив лише 28 грудня 2020року, тобто за три дні до закінчення дії договору №ДН/20-215, та направив виконавцю робіт ФОП ОСОБА_2 за допомогою засобів поштового зв`язку. Це Завдання відповідач отримав та підписав.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Частиною п`ятою статті 55 Закону України “Про землеустрій” встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки.
ФОП ОСОБА_2 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після чого 18 лютого 2021року подав від імені ОСОБА_1 через Єдиний державний веб-портал електронних послуг заяву про державну реєстрацію земельної ділянки разом з документацією із землеустрою.
Тобто, встановлений пунктом 3.5 договору №ДН/20-215 60-денний термін на виконання робіт ФОП ОСОБА_2 не пропущений, оскільки позивач затвердив завдання на виконання робіт лише 28 грудня 2020року, в той час як станом на 18 лютого 2021року технічна документація із землеустрою відповідачем була виготовлена та подана державному кадастровому реєстратору разом з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки.
Доказів вини відповідача у виготовленні замовленої позивачем технічної документації після закінчення дії договору №ДН/20-215 не встановлено, оскільки, як вже було зазначено вище, завдання на виконання робіт позивач затвердив та направив відповідачу лише за три дні до закінчення дії договору, що унеможливлювало виконання відповідачем таких робіт до закінчення дії договору.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не мав права та повноважень вчиняти дії з подання державному кадастровому реєстратору заяви про державну реєстрацію земельної ділянки та технічної документації із землеустрою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, то такі доводи є безпідставними, оскільки частина п`ята статті 26 Закону України “Про землеустрій” встановлює, що подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором. 
У пунктах 69, 73 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012року №1051, також закріплено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою розробника документації із землеустрою та оцінки земель від імені замовника, якщо інше не передбачено договором на виконання відповідних робіт, або власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки у випадках, передбачених статтею 21 Закону України “Про Державний земельний кадастр”.  Заява разом з документацією із землеустрою або технічною документацією оцінки земель в електронній формі, електронним документом та іншими документами, зазначеними у пунктах 91-129, 135-137 цього Порядку (у тому числі в яких усунуто виявлені недоліки), а у визначених законодавством випадках виключно заява надсилається в електронній формі технічними засобами електронних комунікацій. Державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, або у більший строк, який відповідає строку залишення заяви без руху, розглядає її разом з документами, за результатами перевірки приймає рішення про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру або про відмову у внесенні таких відомостей.
Згідно з пунктом 75 вказаного вище Порядку, у разі відповідності поданих документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку, електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку, та прийнятого рішення про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру Державний кадастровий реєстратор, серед іншого: за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру вносить електронний документ та відомості, які він містить, до Державного земельного кадастру; присвоює за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру земельній ділянці, що реєструється, кадастровий номер та у випадках, зазначених у пунктах 107-161 цього Порядку, відкриває Поземельну книгу (вносить відповідні записи до неї); виготовляє у випадках, зазначених у пунктах 162-19 цього Порядку, витяг з Державного земельного кадастру для підтвердження внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру; оприлюднює інформацію про внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з пунктами 209-211 цього Порядку та відповідні відомості про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку.
Пунктом 1102 даного Порядку визначено, що заява про державну реєстрацію земельної ділянки з доданими документами подається відповідним сертифікованим інженером-землевпорядником від імені замовника з використанням Порталу Дія, у тому числі через веб-сторінку Держгеокадастру. У разі подання заяви в електронній формі копії документа, що посвідчує особу, документа, що посвідчує повноваження діяти від імені особи, та документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку до заяви не долучаються. 
Тож, подаючи 18 лютого 2021року державному кадастровому реєстратору від імені замовника заяву про державну реєстрацію земельної ділянки разом з технічною документацією із землеустрою для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, ФОП ОСОБА_2 як розробник такої документації діяв в межах наданих йому Законом повноважень. 
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що внесення у вихідні дані технічної документації із землеустрою відомостей про ОСОБА_3 , не порушує права та законні інтереси її або позивача ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_3 є співвласницею нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, та є заінтересованою особою у виготовленні технічної документації із землеустрою та формуванні земельної ділянки. 
Згідно з частиною першою статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. 
У позовній заяві позивач наполягав на тому, що технічна документація складена відповідачем з порушенням вимог законодавства, оскільки зазначена в технічній документації площа земельної ділянки (0,1212га) не відповідає зазначеній в Завданні на виконання робіт площі (0,1208га) та існуючій на місцевості характеристиці земельної ділянки, що перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та яка була визначена сертифікованим інженером з інвентаризації нерухомого майна у схематичному плані земельної ділянки, наведеному в технічному паспорті, виготовленому станом на 04 вересня 2013року.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розбіжності між зазначеною в завданні на виконання робіт площею земельної ділянки, та площею, яка вказана відповідачем у технічній документації, самі по собі не свідчать про те, що така технічна документація складена з порушенням вимог законодавства, оскільки реально встановлена площа земельної ділянки в натурі може відрізнятись від тієї, яку замовник вказав у замовленні на виконання робіт і яка була зазначена в технічному паспорті на індивідуальний житловий будинок, виготовленому станом на 04 вересня 2013року. Площа земельної ділянки формується виключно на підставі виготовленої технічної документації із землеустрою, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.
Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що саме в технічній документації із землеустрою, а не в інших документах, помилково визначена площа земельної ділянки, стороною позивача суду не надано. Під час розгляду справи позивачем не доведено, що площа сформованої земельної ділянки має становити саме 0,1208га.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (частини третя, четверта, десята статті 791 ЗК України).
Згідно з положеннями частини першої статті 9 Закону України “Про державний земельний кадастр” внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер (частина перша статті 16 Закону України “Про державний земельний кадастр”).
Державним кадастровий реєстратор Відділу у Білозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області опрацював подану відповідачем від імені позивача заяву та технічну документацію із землеустрою, після чого 19 лютого 2021року прийняв рішення про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки — 1221455800:02:001:1126.
Доводи скаржника про те, що подана відповідачем до органів державного земельного кадастру технічна документація з землеустрою не відповідає вимогам законодавства належними та допустимими доказами не підтверджені. Перевірка відповідності поданих документів вимогам законодавства віднесена до компетенції державного кадастрового реєстратора під час опрацювання поданих для державної реєстрації документів, водночас державним кадастровим реєстратором такої невідповідності не було встановлено та прийнято рішення про внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. 
Враховуючи все вищевикладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач зі своєї сторони виконав умови договору від 06 листопада 2020року та виготовив замовлену позивачем технічну документацію із землеустрою, а тому вимоги позивача щодо примусового виконання зобов`язань в натурі є необґрунтованими, недоведеними та такими, що ґрунтується на припущеннях.
Обставини щодо відмови позивача підписувати в якості замовника акту виконаних робіт не спростовує того, що відповідач зі свого боку виконав умови договору №ДН/20-215 та виготовив замовлену позивачем технічну документацію із землеустрою.
Більш того, перша позовна вимога ОСОБА_1 стосується примусового виконання відповідачем обов`язку в натурі за договором № ДН/20-215, укладеним між позивачем та відповідачем 27 січня 2021року. Проте, матеріали справи не містять доказів щодо укладення між позивачем та відповідачем 27 січня 2021року будь-яких договорів. Отримання, як наполягав позивач, 27 січня 2021року відповідачем від позивача затвердженого ним 28 грудня 2020року Завдання на виконання робіт, не свідчить про укладення між ними договору в цей день. Слід зазначити, що замовлення на виконання робіт не можна вважати окремим договором, відповідно до статті 55 Закону України “Про землеустрій” воно включається до технічної документації із землеустрою.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. 
Тож, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання.
Порушення відповідачем прав або законних інтересів позивача під час розгляду справи не встановлено ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції.
Тож за обставин що склалися та з урахуванням визначеного позивачем предмету і правових підстав позову відсутні передбачені Законом підстави для задоволення першої позовної вимоги ОСОБА_1 щодо примусового виконання обов?язку в натурі та похідних від неї вимог щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат, матеріальної та моральної шкоди.
Щодо другої позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину, вчиненого відповідачем 18 лютого 2021року, суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
У статті 202 ЦК України закріплено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Звертаючись до суду з другою позовною вимогою позивач вважав одностороннім правочином дії ФОП ОСОБА_2 по направленню ним 18 лютого 2021року від імені позивача державному кадастровому реєстратору заяви про державну реєстрацію земельної ділянки з технічною документацією із землеустрою та просив визнати його недійсним.
Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, такі дії відповідача за своєю суттю взагалі не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, і до них не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 цього Кодексу, які визначають підстави недійсності правочину.
За таких обставин, з урахуванням встановлених обставин справи, визначених позивачем позовних вимог та правових підстав позову, друга позовна вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину також не підлягає задоволенню.
Тож за наведених підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Водночас безпідставними та такими, що не ґрунтується на вимогах законодавства, є доводи апеляційної скарги про те, що в резолютивній частині рішення суду першої інстанції не зазначено підстав для відмови у задоволенні позову, а зазначено лише, що у задоволенні позову відмовлено. З цього приводу слід зазначити, що у резолютивній частині рішення зазначається саме висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог, в той час як мотивована оцінка аргументів учасників справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову зазначається судом у мотивувальній частині рішення суду. 
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2025року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 травня 2026року.

Судді: