СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, E-mail: inbox@adm.su.court.gov.ua
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2026 року Справа № 480/3251/26
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3251/26 за позовом ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, в якій просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо неповернення ОСОБА_1 стягнутого виконавчого збору у виконавчих провадженнях №77460447 від 11.03.2025 р. та № 77460332 від 12.03.2025 р.
2. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн. (вісім тисяч п`ятсот грн.00 коп.). 
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що у процесі примусового виконання постанов № X 02/25-121 від 15.02.2025 р. та № X 02/25-122 від 15.02.2025 р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у виконавчих провадженнях №77460447 та № 77460332 з позивача було стягнуто не лише суми штрафів у подвійному розмірі, але і виконавчий збір у сумі 3400,00 грн та 5100,00 грн. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2026 р. у справі № 591/3003/25 було задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано вище зазначені постанови. Після набрання рішенням у справі № 591/3003/25 законної сили, позивач звернувся до Ковпаківського ВДВС у м. Суми із заявою про повернення стягнутих коштів, і обидві суми штрафів у розмірі 34000,00 грн та 51000,00 грн були повернуті на рахунок позивача. Проте стягнуті суми виконавчого збору у розмірі 3400,00 грн. та 5100,00 грн. Ковпаківським ВДВС у м. Суми позивачу повернуті не були. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та вважає, що у нього виникли правові підстави для повернення стягнутого виконавчого збору, у зв`язку із скасуванням постанов № X 02/25-121 від 15.02.2025 р. та № X 02/25-122 від 15.02.2025 р. На його думку, виконавчий збір у виконавчих провадженнях №77460447 та № 77460332, у такому випадку, є надмірно стягнутими коштами.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було відкрито провадження по даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами розгляду термінових адміністративних справ, передбачених ст. ст. 268, 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того даною ухвалою залучено до участі у даній справі Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в якості співвідповідача та витребувано у Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України належним чином завірені копії постанов про закінчення виконавчих проваджень № 77460447 та № 77460332.
Представником відповідача було надано суду через систему "Електронний суд" відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема, зазначивши, що повернення коштів стягнутих (сплачених) за постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювалося у відповідності до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок). У відповідності до вищезазначеного Порядку, у разі якщо державним виконавцем закрито виконавче провадження у зв`язку із повним фактичним виконанням, а в подальшому боржником у судовому порядку скасовано рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування поверненню за процедурою визначеною цим Порядком підлягає саме сума штрафу, що була стягнута за постановою органу який її видав та перераховано до відповідного бюджету. При цьому відсутні підстави для повернення платнику стягнутого виконавчого збору, оскільки виходячи із ч. 7 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню лише у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (а.с. 30-34).
Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 42-44).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що на виконанні у Ковпаківському відділі державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 77460332 з примусового виконання постанови № X 02/25-122, виданої 15.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення штрафу у розмірі 51000,00 грн. з ОСОБА_1 на користь держави, а також виконавче провадження № 77460447 з примусового виконання постанови № X 02/25-121, виданої 15.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення штрафу у розмірі 34000,00 грн. з ОСОБА_1 на користь держави (а.с. 9-10).
У межах виконавчих проваджень № 77460332 та № 77460447 державними виконавцями також було прийнято постанови про арешт коштів боржника та про стягнення виконавчого збору у розмірі 5100,00 грн та, відповідно у розмірі 3400,00 грн (а.с. 11-14). 
10.04.2025 та 07.07.2025 державними виконавцями винесені постанови про закінчення виконавчого провадження № 77460447 та, відповідно, № 77460332, на підставі пункту 9 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 37).
В подальшому рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 27.01.2026 року по справі № 591/3003/25 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та скасовано постанови № X 02/25-122 та № X 02/25-121, видані 15.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-7).
Після набрання рішення суду законної сили, позивач звернувся до відповідача зі скаргою, в якій просив, зокрема, повернути усі стягнуті грошові суми у виконавчих провадженнях №77460447 та № 77460332 (а.с. 15).
Листом від 16.04.2026 року відповідач, зокрема, повідомив, що платіжними інструкціями № 9149 від 04.03.2026 та № 12513 від 24.03.2026 на рахунок позивача було повернуто штраф у розмірі 51000,00 грн. та у розмірі 34000,00 грн (а.с. 16-17).
Водночас даним листом позивача було повідомлено про відсутність підстав для повернення коштів виконавчого збору у розмірі 5100,00 грн та 3400,00 грн, з посиланням на закінчення виконавчого провадження та "Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів".
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо поверненні стягутого виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі – Закон № 1404-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Положеннями ч. ч.1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Отже, виконавчий збір становить 10 відсотків від суми, стягнутої державним виконавцем, або вартості майна, і напряму залежить від суті рішення та правомірності виконавчого документа.
При цьому законодавцем передбачено повернення особі сплаченого виконавчого збору у разі скасування рішення, що підлягало виконанню чи визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Тобто обов`язок сплати виконавчого збору виникає в особи виключно за наявності чинного рішення, що підлягає виконанню, чи виконавчого документу.
Наведене підтверджується ч. 7 ст. 27 Закону № 1404-VIII, відповідно до якої у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Отже, Законом урегульовано питання наслідків скасування рішення, що підлягає виконанню, чи визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, до закінчення виконавчого провадження, як не стягнення виконавчого збору, а стягнений виконавчий збір підлягає поверненню боржнику.
Однак Закон не регулює питання щодо повернення сплаченого виконавчого збору у ситуації, коли рішення, що підлягає виконанню скасовано судом, після стягнення виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження.
Тобто Закон містить прогалину у правовому регулюванні питання чинності постанови про стягнення виконавчого збору, яка відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII є окремими виконавчим документом, обов`язку сплати особою виконавчого збору, а при фактичному стягнені виконавчого збору його повернення у випадку скасування рішення, яке підлягає виконанню, чи визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, після закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою.
Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.
Стягнення з боржника виконавчого збору за виконання виконавчого документу, який згодом скасовано, тягне за собою витрати. Ця обставина може розглядатися як непропорційний тягар на боржника.
Суд зауважує, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити за виконання виконавчих документів, які згодом скасовано рішенням суду.
Указана проблематика, яка зумовлена неповнотою законодавства, стосується й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту, який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.
У цьому контексті насамперед необхідно зауважити, що означене питання (про визнання постанови про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню, унаслідок скасування рішення, яке підлягає виконанню, чи визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню) полягає у тому, що хоча постанова про стягнення виконавчого бору є окремим виконавчим документом, але є похідною від рішення, що підлягає виконанню, чи виконавчого документу.
Виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню - у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина сьома статті 27 Закону № 1404-VIII).
Поняття й процедура, наведені у цій нормі, стосується інших правовідносин, ніж ті, що наявні у справі, що розглядається, оскільки у випадку позивача виконавчі документи (постанови № X 02/25-122 та № X 02/25-121, видані 15.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ) скасовані рішенням суду, після стягнення виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження.
Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону № 1404-VIII регулює подібні правовідносини.
Так, ця норма містить правило стосовно того, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Логічний і цільовий способи уяснення частини сьомої статті 27 Закону № 1404-VIII свідчать, що у даному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати виконавчий збір, а у випадку стягнення - повернути виконавчий збір.
Указана норма спрямована на те, щоб не допустити стягнення з боржника виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а стягнутий виконавчий збір повернути боржнику. Ця норма покликана звільнити особу від відповідальності за невиконання у добровільному порядку рішення чи виконавчого документу, у разі скасування такого рішення, чи визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно чинності постанови про стягнення виконавчого збору, яка відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII є окремими виконавчим документом, обов`язку сплати особою виконавчого збору, а при фактичному стягнені виконавчого збору - його повернення, у випадку скасування рішення, яке підлягає виконанню, чи визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, після закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документу стягувану за його заявою.
Згідно із частиною четвертою статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).
Ураховуючи викладене, суд вважає, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин необхідно застосувати за аналогією закону частину сьому статті 27 Закону № 1404-VIII.
Застосування частини сьомої статті 27 Закону № 1404-VIII до спірних правовідносин дає суду підстави зробити такий висновок: у разі скасування рішенням суду виконавчого документу, що підлягає виконанню, чи визнанні судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, після закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням та під час виконання постанови про стягнення виконавчого збору в окремому провадженні, що відкрите відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII, то надалі виконавчий збір не стягується.
У разі стягнення виконавчого збору на момент скасування рішенням суду виконавчого документу, що підлягало виконанню, чи визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Застосування аналогії закону дозволяє суду також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, що здатний відновити й захистити права боржника, полягає у визнанні постанови про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню, та поверненні стягнутого виконавчого збору (у разі стягнення виконавчого збору та закінченні виконавчого провадження), чи закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору (у разі виконання постанови про стягнення виконавчого збору в окремому провадженні, що відкрите відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII).
А відтак суд доходить висновку, що оскільки судом було скасовано виконавчі документи, що підлягали виконанню, то постанова про стягнення виконавчого збору також не підлягає виконанню, а відтак, оскільки виконавцем стягнено з позивача виконавчий збір у повному розмірі відносно сум, які зазначено у виконавчих документах - постановах № X 02/25-122 та № X 02/25-121, виданих 15.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (що скасовані судом), то виконавчий збір підлягає поверненню боржнику (позивачу), що пропорційний сумі, виконавчого документу, що не підлягає виконанню.
Крім того, зважаючи на вжиті у частині сьомій статті 27 Закону № 1404-VIII часові маркери для її застосування: (... у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню ... ), (... визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню ...), то застосування аналогії закону до правовідносин дозволяє зробити висновок, що право на захист виникає з дня скасування рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Указаний підхід до правозастосування дає змогу подолати невизначеність законодавчого регулювання, не порушивши конвенційні й конституційні права особи та знайшовши справедливий баланс прав й інтересів учасників виконавчого провадження на основі волі законодавця, закладеної у нормі, що регулює подібні суспільні правовідносини.
В аспекті гарантування конституційного права на судовий захист, яке повинне бути не ілюзорним, а справжнім та повноцінно реалізованим, Конституційний Суд України зазначає в своїх рішеннях, що «правосуддя за своєю суттю визначається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (перше речення абзацу десятого пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003).
Ефективним уважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04. 2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18, від 01.06.2022 у справі № 620/5996/21).
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.03.2026 року по справі № 500/2556/23.
За такого правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що в даному випадку, належним та ефективним захистом прав позивача є визнання постанов Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 11.03.2025 ВП№77460447 та від 12.03.2025 ВП№77460332 про стягнення виконавчого збору такими, що не підлягають виконанню.
А відтак, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо неповернення ОСОБА_1 стягнутого виконавчого збору у виконавчих провадженнях №77460447 від 11.03.2025 р. та № 77460332 від 12.03.2025 р., задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові коштів в розмірі 8 500,00 грн. (вісім тисяч п`ятсот грн.00 коп.), суд зазначає наступне. 
Частинами 1, 4 ст. 47 Закону № 1404-VIII передбачено, що грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. 
Грошові кошти, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
При цьому процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 за № 787 (далі - Порядок № 787, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 3 Розділу І Порядку № 787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій.
Повернення (перерахування) платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або небанківських надавачів платіжних послуг, або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників.
Пунктом 5 Розділу І Порядку № 787 передбачено, що повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
Відповідно до пункту 8 Розділу І Порядку № 787 у випадках повернення (перерахування) платежів (крім податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби), що зараховані до місцевих бюджетів, а також платежів, що підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган, що контролює справляння надходжень бюджету або який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, передає засобами системи Казначейства подання на погодження відповідному місцевому фінансовому органу.
Згідно з пунктом 10 Розділу І Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до місцевих бюджетів коштів з рахунків, відкритих для зарахування міжбюджетних трансфертів, здійснюється головними управліннями Казначейства на підставі листа відповідного місцевого фінансового органу, надісланого в електронній формі з використанням відповідного модуля системи електронної взаємодії органів виконавчої влади, з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, сума платежу, що підлягає поверненню, реквізити рахунку, на який необхідно перерахувати кошти, дата та номер платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.
Аналіз положень вищезазначених нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що у разі підтвердження факту помилкової або надмірної сплати коштів до бюджету, вони можуть бути повернуті за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 27.01.2026 року по справі № 591/3003/25 було скасовано постанови № X 02/25-122 та № X 02/25-121, видані 15.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-7).
Отже фактично вище зазначеним рішенням суду підтверджено факт надмірної сплати коштів до бюджету.
Зважаючи на те, що рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 27.01.2026 року по справі № 591/3003/25 було скасовано постанови № X 02/25-122 та № X 02/25-121, видані 15.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд доходить висновку, що позивач має право саме на повернення надміру зарахованих до державного бюджету коштів, якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача вчинити дії, спрямовані на повернення виконавчого збору позивачу.
А відтак, враховуючи викладене та оскільки існує спеціальний порядок повернення помилково або надмірно сплачених коштів до бюджету, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн, задоволенню не підлягає.
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 та від 08.02.2022 №160/6762/21 ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2026 року по справі №340/5634/24.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та зобов`язати Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України скласти та направити до відповідного органу Державної казначейської служби України подання про повернення коштів у загальному розмірі 8 500,00 грн на користь ОСОБА_1 , стягнутих в межах виконавчих проваджень №77460447 та № 77460332.
Щодо стягнення судового збору у розмірі 1331,20 грн, суд зазначає, що оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог у сформульованому позивачем вигляді, судовий збір стягненню на користь позивача з відповідача не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною – задовольнити частково.
Визнати постанови Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 11.03.2025 ВП №77460447 та від 12.03.2025 ВП №77460332 про стягнення виконавчого збору такими, що не підлягають виконанню. 
Зобов`язати Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (просп. Перемоги, 6,м. Суми, Сумська область,40020, код ЄДРПОУ 40211121) скласти та направити до відповідного органу Державної казначейської служби України подання про повернення коштів у загальному розмірі 8 500,00 грн на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), стягнутих в межах виконавчих проваджень №77460447 та № 77460332.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складно 17.06.2026 року.

Суддя   В.О. Павлічек