Справа № 607/1817/24 
Провадження № 2/344/253/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області 
в складі: головуючої – судді Домбровської Г.В.
при секретарі c/з Петришин Р.Р.,

за участі представника Позивача ОСОБА_1 , представника Відповідача Вінтоняка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 28» про визнання майнових прав -

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_2 (надалі – «Позивач») в особі уповноваженого представника звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 28» (надалі – «Відповідач», «ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28») про визнання майнових прав на об`єкт будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: квартира будівельний АДРЕСА_2 , кількість кімнат – 2, загальна площа (проектна) 56,6 кв.м., що розташована на другому поверсі, 1 (перший) під`їзд, згідно Договору №ЖРК/18/3 про цільовий внесок у діяльність від 24 травня 2022 року. 
В обґрунтування позову посилався на те, що 24 травня 2022 року між ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» (виконавець) та ним (замовник) укладено Договір про цільовий внесок у діяльність № ЖРК/18/3 (надалі – також «Договір про цільовий внесок у діяльність»), предметом якого визначено обов`язок Відповідача за рахунок цільового внеску замовника здійснити будівництво та передати у власність останнього об`єкт нерухомості, а саме: квартиру за будівельним номером АДРЕСА_3 , у визначений договором строк не пізніше IV кварталу 2023 року. Розмір цільового внеску становить 1 237 162,00 грн., який він сплатив у повному обсязі, що підтверджується виданою Відповідачем квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 24 травня 2022 року.
Не заперечуючи проти укладення договору і його виконання, Відповідач, керуючись підпунктом 3 пункту 2.6. Договору про цільовий внесок у діяльність, надав йому згоду на уступку (відступлення) права членства та своїх зобов`язань за цим договором на користь третьої особи без сплати винагороди, що свідчить також про виконання договору Відповідачем.
ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» своїх зобов`язань щодо введення будинку в експлуатацію та передання йому квартири у встановлений Договором про цільовий внесок у діяльність строк не виконав. Зазначене унеможливлює реєстрацію за ним права власності на квартиру та позбавляє права вільно розпоряджатися нею.
Посилаючись на порушення його прав як добросовісного інвестора та керуючись положеннями статей 16, 190, 525-527, 530, 610, 629 ЦК України, ОСОБА_2 просив визнати за ним майнові права на об`єкт будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , з наступними характеристиками: квартира будівельний АДРЕСА_2 , кількість кімнат – 2, загальною площею 56,6 кв. м, що розташована на 2-му поверсі, під`їзд № 1, згідно з Договором про цільовий внесок у діяльність від 24 травня 2022 року №ЖРК/18/3.
Представник Позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. 
Представником Відповідача ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» подано до суду відзив на позов, в якому він заперечив проти позовних вимог, просив в їх задоволенні відмовити.
Зазначав, що відповідно до п. 4.1. Розділу 4 Договору № ЖРК/18/3 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022 року цей договір вступає в силу з моменту його підписання та моменту передачі цільового внеску до кооперативу і діє повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором відповідно до статуту кооперативу або до моменту припинення (розірвання) цього договору за ініціативною сторін. Реальним вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. 
Отже, як зазначено у відзиві, пункт п. 4.1. Розділу 4 договору визначає момент укладання, тобто набрання чинності не тільки після його підписання сторонами, а й після обов`язкової передачі цільового внеску до кооперативу. Згідно п. 1.2. Договору цільовим внеском замовника являються грошові кошти в розмірі 1 237 162 грн. 00 коп. 
Відповідач категорично стверджує, що Позивач кошти у вказаному вище розмірі на виконання умов Договору Відповідачу не передавав. А, відтак, в силу приписів п. 4.1. Розділу 4 Договору № ЖРК/18/3 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022 року є неукладеним, оскільки не відбулася передача грошових коштів Відповідачу. Просять врахувати, що п. 1.4. Розділу 1 Договору чітко визначений порядок сплати коштів перерахунок коштів на поточний рахунок Відповідача. Відповідно належним доказом сплати коштів в даній справі є банківська квитанція про переказ коштів, а не касовий ордер.
Крім того, зазначав, що згідно п. 2.1. Статуту Відповідача метою створення Кооперативу є задоволення економічних, соціальних, житлових та інших потреб Кооперативу членів та асоційованих членів (та членів їх сімей), на основі поєднання їх пайових внесків, особистих та колективних інтересів для участі в організації будівництва та чи реконструкції житлових будинків (будинку) та подальшої їх (його) експлуатації, поділу між ними ризиків і витрат, розвитку їх самоорганізації, самоврядування та самоконтролю (копія статуту додається). Відповідно до п. 5.1. Статуту членство (асоційоване членство) в Кооперативі є особистим немайновим правом фізичної особи, тобто є персоніфікованим правом. Положенням п. 5.3. Статуту асоційованими членами Кооперативу можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, які досягли 16-річного віку, юридичні особи України або іноземні, визнають Статут Кооперативу, подали відповідну письмову заяву про вступ до асоційованих членів Кооперативу, які внесли пайовий внесок у розмірі, визначеному рішенням Загальних зборів, додержуються вимог Статуту та мають право дорадчого голосу. 
Також у відзиві на позов, посилаючись на положення пункту 12.7.7. Статуту, представник Відповідача покликався на те, що спірний Договір не міг бути укладений між Позивачем та Відповідачем, оскільки Позивач не є асоційованим членом Кооперативу, як зазначено в п. 1.3. Договору, не подавав письмову заяву про вступ до асоційованих членів Кооперативу, не вносив пайовий внесок. А Голова правління Відповідача, у свою чергу, не мав права укладати такий договір з особою, яка не є членом чи асоційованим членом Кооперативу, не отримував відповідного дозволу на укладання такого договору. Спірний Договір суперечить меті, предмету та завданням Статуту Відповідача, визначеним в п. 2 Статуту, а тому Договір не спрямований на настання реальних наслідків, притаманних договорам і є неукладеним. На підставі зазначеного, просять в задоволенні позову ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК» Спілка забудівників 28» про визнання майнового права відмовити.
Представник Відповідача в судових засіданнях проти позовних вимог заперечував, просив в їх задоволенні відмовити.
Представник Позивача скористався правом на подання до суду відповіді на відзив, яку обґрунтовує тим, що укладений між позивачем та відповідачем Договір про цільовий внесок у діяльність № ЖРК/18/3 від 24 травня 2022 року не пов`язаний з підприємницькою діяльністю, а укладений для задоволення особистих потреб Позивача. Позивач має на меті задовольнити власні потреби у житлі, він є споживачем, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню і положення Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що Договором жодним чином не передбачено, що набуття ним чинності пов`язано з набуттям членства (асоційованого членства) в кооперативі. Не є тотожними і поняття «цільовий внесок» згідно укладеного договору та «пайовий внесок» члена (асоційованого члена) кооперативу. При укладенні 24 травня 2022 року між ОСОБА_2 та Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Спілка забудівників 28» договору, сторонами було досягнуто згоди по всіх його істотних умовах, а саме вибрано із запропонованих відповідачем - об`єкт будівництва квартиру (предмет договору), досягнуто згоди щодо розміру цільового внеску, який відповідав вартості квартири, скріплено підписами сторін, що і є моментом його укладення. Справжність підписів Відповідачем не оспорюється. Зі сторони Позивача відбулося виконання договору: сплачено цільовий внесок, на підтвердження сплати Відповідачем видано квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 24 травня 2022 р.
Не заперечуючи укладення договору і його виконання зі сторони Позивача, через деякий відповідачем надано позивачу відповідно до пп.3) п.2.6. Договору № ЖРК/18/3 від 24.05.2022 року згоду на уступку (відступлення) права членства та своїх зобов`язань за договором № ЖРК/18/3 від 24.05.2022 на користь третьої особи без сплати винагороди, що свідчить про те, що договір був укладений та виконаний зі сторони позивача та виконувався відповідачем.
З дати укладення договору до дати звернення до суду будь-які заперечення щодо виконання умов договору від Відповідача на адресу Позивача не надходили, навпаки при кожній зустрічі чи телефонній розмові засновники, представники Відповідача підтверджували свої зобов`язання за договором. Отже, з огляду на приписи законодавства не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.
Позивач вважає, що дії Відповідача, який уклав договір, надав підтвердження сплати коштів, погодив переуступку, а в суді стверджує, що він є неукладеним, суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними. А тому вважає, що Позивачем належним чином обґрунтовано, що договір був укладений, підписаний та виконувався сторонами. 
Представником Відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, які обґрунтовує тим, що згідно з п. 1.1. Розділу 1 Договору № ЖРК/18/3 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022 року у відповідності до Статуту Кооперативу та даного Договору Виконавець зобов`язується за рахунок цільового внеску здійснити будівництво і передати Замовнику обумовлений даним Договором об`єкт, а Замовник за цим Договором, на підставі повного визнання ним Статуту Кооперативу зобов`язується забезпечити вчасне внесення цільового внеску, цим самим забезпечивши відповідне фінансове забезпечення об`єкту будівництва та прийняти об`єкт у свою власність на виконання Статутних вимог Кооперативу, умов даного Договору та для задоволення потреб у житлі.
Згідно Статуту кооперативу асоційованими членами Кооперативу можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, які досягли 16-річного віку, юридичні особи України або іноземні, визнають Статут Кооперативу, подали відповідну письмову заяву про вступ до асоційованих членів Кооперативу, які внесли пайовий внесок у розмірі, визначеному рішенням Загальних зборів, додержуються вимог Статуту та мають право дорадчого голосу. Аналіз ЗУ «Про кооперацію», Статуту Відповідача та Договору свідчить про обмежене коло суб`єктивного складу учасників таких правовідносин, а саме: Договір №ЖРК/18/3 про цільовий внесок у діяльність від 24.05.2022 року міг бути укладений з однієї сторони ОК «ЖБК» Спілка забудівників 28», а з іншої або членом Кооперативу або асоційованим членом Кооперативу, незалежно від того чи це фізична особа, юридична особа тощо.
Позивач не був на момент укладення Договору і наразі не є членом чи асоційованим членом ОК «ЖБК» Спілка забудівників 28». За наведеного вбачається, що у Позивача відсутня правосуб`єктність для підписання даного Договору, він не є членом чи асоційованим членом Відповідача. До того ж, грошові кошти на виконання Договору Позивач не сплатив. Крім того, оскільки суб`єктний склад Договору є спеціальним, дані правовідносини регулюються ЗУ «Про кооперацію», Статутом Відповідача та ЦК України. Твердження Позивача про те, що до таких правовідносин застосовуються положення ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставним та не заслуговує на увагу.
Допитаний в судовому засіданні як свідок Позивач ОСОБА_2 суду пояснив, що він є співзасновником ТОВ «Торгова група АРС Кераміка». Також співзасновником ТОВ «Торгова група АРС Кераміка» є ОСОБА_3 . Він особисто, у 2022 році, коли почалася війна, мав вільні кошти, які вирішив інвестувати в нерухомість. Від регіонального директора ТОВ «Торгова група АРС Кераміка» у місті Івано-Франківську Івана Бойка йому стало відомо, що «Спілка забудівників» будують будинки та пропонують хороші варіанти квартир. Після вивчення пропозиції та прийняття рішення щодо купівлі нерухомості підбір квартир та нежитлових приміщень та узгодження умов майбутніх договорів здійснювали його довірені особи, які їздили до м. Івано-Франківська узгоджувати умови купівлі та оформляти документи. 24.05.2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 привезли в м. Тернопіль договори від 24.05.2022 на його ім`я, які вже були підписані в м. Івано-Франківську. Він підписав договори. Кошти ним були сплачені повністю та своєчасно. Оплата здійснювалася готівкою за кілька об`єктів нерухомості. Основна частина коштів була передана через регіонального директора Івана Бойка, який їх відвіз в м. Івано-Франківська, а решта коштів була передана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в день отримання ними примірників договорів у м. Івано-Франківську. Передачу коштів за нерухомість була здійснена двома траншами. Підтвердженням передачі грошей за квартиру є квитанція про оплату.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , який є директором ТОВ «Торгова група АРС Кераміка», пояснив, що у 2022 році директором структурного підрозділу (розташований в м. Івано-Франківськ) Бойком Іваном власникам Торгової групи АРС Кераміка» ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було запропоновано вигідний проект придбання квартир у спілки, яка була їхнім клієнтом (купувала будівельні матеріали). Від засновників свідок отримав завдання подивитися будівництво. Весною 2022 року вони разом із ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Івано-Франківську, були на об`єкті будівництва та в офісі спілки, де ОСОБА_6 їм детально все розповів про квартири, які будувалися, поверхи, ціни, їм вручили всі книжки, провели екскурсію. Юридичними питаннями займався ОСОБА_5 , оскільки він є юристом. Він особисто договори не читав, оскільки займався лише технічними питаннями. Оглянувши об`єкти та отримавши інформацію щодо квартир, вони передали всі умови замовникам. Кошти в сумі 3 000 000,00 грн. свідок привозив особисто з ОСОБА_5 в офіс фірми в день оформлення договорів, які передали до спеціального приміщення офісу (каси). Як сплачувалася основна частина коштів свідку невідомо. Після внесення остаточної суми, їм передали договори та квитанції про оплату з підписами та печатками. Далі договори вони повезли з м. Івано-Франківська у м. Тернопіль та передали засновникам.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що у 2022 році він представляв інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо укладення договорів із «Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Спілка забудівників». Разом із ОСОБА_4 він був у м. Івано-Франківськ, обирали квартири для купівлі, ознайомилися з буклетами. Вивчивши питання, вони поїхали в м.Тернопіль до замовників, передали інформацію. Після всіх погоджень щодо купівлі, вони разом з ОСОБА_4 24.05.2022р. приїхали в м. Івано-Франківськ, та завезли кінцеву суму для розрахунків 3 000 000,00 гривень, яку передали ОСОБА_7 , а останній вже передав кошти для оплати у касу спілки. В продвальшому до них вийшов юрист спілки та повідомив ОСОБА_6 , що всі кошти оплачені і можна видавати документи. В офісі кооперативу їм дали квитанції і підписані договори, які вони привезли в м. Тернопіль для підписання засновникам, та в подальшому повернули підписані примірники договорів кооперативу.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він працює Головою правління «Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 27». В травні 2022 року до нього звернувся його знайомий ОСОБА_8 та познайомив його із представниками Тернопільської «АРС кераміки», які обрали декілька об`єктів нерухомості на загальну суму близько 700 000 доларів США. 24.05.2022 року в офіс прибули ОСОБА_5 та ОСОБА_4 для укладення договорів. ОСОБА_2 не було. Із сторони кооперативу ним були підписані договори на замовників ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , а також видані ордери. В свою чергу, після підпису договорів іншою стороною, їм повинні були повернути примірники договорів та перерахувати гроші. Однак, жодних коштів на рахунок кооперативу не поступило. 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06 вересня 2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.
Проаналізувавши доводи представників сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

24 травня 2022 року між Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Спілка забудівників 27» (виконавець) в особі голови правління Костишина Богдана Васильовича та ОСОБА_2 (замовник) підписано Договір №ЖРК/18/3 про цільовий внесок у діяльність (том 1, а.с.6-8).
Предметом договору визначено обов`язок виконавця за рахунок цільового внеску замовника, здійснити будівництво і передати замовнику обумовлений даним договором об`єкт, а замовник за цим договором, на підставі повного визнання ним Статуту кооперативу зобов`язується забезпечити вчасне внесення цільового внеску, цим самим забезпечивши відповідне фінансове забезпечення об`єкту будівництва та прийняти об`єкт у свою власність на виконання Статутних вимог кооперативу, умов цього договору та для задоволення потреб у житлі (пункт 1.1. Договору про цільовий внесок у діяльність).
Відповідно до пунктів 1.2.–1.4. Договору про цільовий внесок у діяльність цільовим внеском замовника є грошові кошти в розмірі 1 237 162,00 грн., які замовник передає виконавцю з метою задоволення соціальних потреб асоційованого члена кооперативу. Сплата цільового внеску відбувається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з пунктами 1.6., 1.7. Договору про цільовий внесок у діяльність за замовником закріплюється об`єкт – квартира, за будівельною адресою: АДРЕСА_4 , з наступними характеристиками: кількість кімнат – 2, загальна площа, 56,6 кв. м, поверх 2, під`їзд 1. Термін здачі об`єкту в експлуатацію – IV квартал 2023 року.
У пункті 1.5 Договору про цільовий внесок у діяльність визначено, що з моменту здійснення першого платежу права володіння та розпорядження об`єктом переходять до замовника, а володіння та розпорядження цільовим внеском переходить до виконавця.
Згідно з пунктом 4.1. Договору про цільовий внесок у діяльність цей договір вступає в силу з моменту його підписання та моменту передачі цільового внеску до кооперативу і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором відповідно до статуту кооперативу або до моменту припинення (розірвання) цього договору за ініціативною сторін.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 24 травня 2022 року, яка містить печатку ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» та підпис особи без зазначення її прізвища, імені та по-батькові, за змістом якої ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» прийнято від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 237 162,00 грн. на підставі договору №ЖРК/18/3 від 24 травня 2022 року (том 1, а. с. 9). Як встановлено в ході розгляду справи підпис на квитанції належить голові правління Відповідача громадянину ОСОБА_6 , що він особисто підтвердив, надаючи пояснення в статусі свідка. Така обставина не заперечувалася і представником Відповідача.
Відповідно до листа, який мститься в матеріалах справи, згідно з підпунктом 3 пункту 2.6. Договору про цільовий внесок у діяльність від 24 травня 2002 року № ЖРК/18/3 голова правління ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» надав ОСОБА_9 згоду на уступку (відступлення) права членства та своїх зобов`язань за договором на користь третьої особи без сплати винагороди (том 1, а. с. 114).
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 2.1., 2.2. Статуту ОК «ЖБК «Спілка забудівників 27» кооператив є юридичною особою (неприбутковою організацією), утвореною шляхом об`єднання на добровільних засадах фізичних та/або юридичних осіб на підставі рішення установчих зборів. Відповідно до завдань та характеру діяльності за типом є обслуговуючим, за напрямком діяльності житлово-будівельним. Метою створення кооперативу є задоволення економічних, соціальних, житлових та інших потреб членів та асоційованих членів кооперативу (та членів їх сімей), на основі поєднання їх пайових внесків, особистих та колективних інтересів для участі в організації будівництва та чи реконструкції житлових будинків (будинку) та подальшої їх (його) експлуатації, поділу між ними ризиків і втрат, розвитку їх самоорганізації, самоврядування та самоконтролю. Предметом діяльності кооперативу є обслуговування та експлуатація багатоквартирних будинків житлових та нежитлових приміщень членів кооперативу і членів їх сімей за необхідності попередньо шляхом організації будівництва та будівництва багатоквартирних будинків, облаштуванням зовнішніх, внутрішніх інженерних мереж та споруд багатоквартирних будинків, за власні та інші залучені кошти, а також наступна експлуатація та управління будинком після введення багатоквартирних будинків в експлуатацію відповідно до законодавства України.
Право кооперативу на укладення договорів визначено у пункті 3.6. Статуту, а умови і порядок вступу до кооперативу, виходу чи виключення з нього, зокрема і асоційованих членів – у пунктах 5.3, 5.5. розділу 5 Статуту.
Згідно з пунктом 12.7.7. Статуту до компетенції Голови правління належить: здійснювати операції, підписувати фінансові документи, договори від імені кооперативу (у випадках передбачених цим Статутом, після одержання відповідного письмового дозволу або рішення загальних зборів членів кооперативу.
Відповідно до Звіту з надання впевненості незалежного аудитора №27 від 28 травня 2024 року, складеного ТОВ «Аудиторська компанія «Альфа-аудит ЛТД» за результатами аудиторської перевірки щодо організації та здійснення грошових розрахунків ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» за період з 01.01.2022 року до 31.12.2023 року та наявності чи відсутності розрахунків із фізичною особою ОСОБА_2 (том 1, а.с.132-135), встановлено, що грошові розрахунки за період з 01.01.2022 року до 31.12.2023 року кооператив проводив виключно з використанням рахунку бухгалтерського обліку 311 «Поточні рахунки в банках в національній валюті». Операцій із грошових розрахунків через касу кооперативу у перевіреному періоді за даними бухгалтерського обліку обслуговуючого кооперативу.
Операцій із грошових розрахунків через касу кооперативу у перевіреному періоді за даними бухгалтерського обліку ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» не виявлено. Рахунок бухгалтерського обліку 30 «Каса» відсутній у плані рахунків бухгалтерського обліку Кооперативу у перевіреному періоді з 01.01.2022 року до 31.12.2023 року.
Інші рахунки бухгалтерського обліку грошових розрахунків, крім рахунку бухгалтерського обліку 311 «Поточні рахунки в банках в національній валюті», Кооперативом у перевіреному періоді з 01.01.2022 року до 31.12.2023 року не використовувались.
У бухгалтерському обліку ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» не виявлено жодних записів щодо ймовірних розрахунків між Кооперативом та фізичною особою ОСОБА_2 як учасником чи пайовиком Кооперативу.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначають Цивільний кодекс України (надалі – «ЦК України») та Закон України «Про кооперацію».
Кооператив – юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.
Статтею 384 ЦК України, положення якої кореспондують статті 19-1 Закону України «Про кооперацію», передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу – і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення у кооперативу, право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону (частина друга статті 19-1 Закону України «Про кооперацію»).
Згідно з частинами першою–четвертою статті 202 ЦК України правочин – це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Договір як універсальний регулятор приватних відносин покликаний забезпечити їх регулювання та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.
У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частині першій статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою (частина перша статті 4, частини п`ята та шоста статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).
Інвестування та фінансування однієї квартири в об`єкті будівництва кількома інвесторами можливе виключно за умови укладення між ними договору в письмовій формі, в якому визначаються частка кожного інвестора та порядок внесення ним відповідної інвестиції (частина третя статті 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).
У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що об`єкт інвестування – це квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.
Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав належать речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
У статті 190 ЦК України визначено, що майно є особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.
З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).
Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «майновими правами», а отже і «майном» (пункт 22 рішення Європейського суду з прав людини від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05).
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право – це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Визначення майнового права як «права очікування» та повноваження власника таких прав наведено у правових висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 2610/22985/2012, від 16 жовтня 2019 року у справі № 761/5156/13-ц та постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 520/4555/17, від 26 січня 2022 року у справі № 761/3462/13-ц,від 08 червня 2022 року у справі № 947/25597/19, від 21 червня 2022 року у справі № 947/25617/19, від 08 січня 2025 року в справі № 363/641/22.
Таким чином, майнове право, яке є предметом договору, – це обумовлене право на набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.
Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У частині першій статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до закону (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 521/19092/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року в справі №359/5719/17 зроблено висновок, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено також у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі №753/6287/19.
Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
У спірних правовідносинах ключовим питанням при вирішенні цього спору є встановлення обставин не тільки укладення, а й безпосереднє виконання Позивачем та Відповідачем Договору про цільовий внесок у діяльність, зокрема, оплата Позивачем вартості об`єкта нерухомості, на підставі чого інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування та право власності на збудоване нерухоме майно.
Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
На підтвердження факту виконання своїх зобов`язань за Договором №ЖРК/18/3 від 24 травня 2022 року Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 24 травня 2022 року, яка містить печатку ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» та підпис голови правління Костишина Б.В. (як з`ясовано Судом в судовому засіданні з пояснень, в тому числі, допитаного в статусі свідка ОСОБА_10 ), згідно якого ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» прийнято від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 237 162,00 грн. на підставі договору №ЖРК/18/3 від 24 травня 2022 року (том 1, а. с. 9).
В ході розгляду справи сторона Відповідача заперечувала рух коштів в сумі 1 237 162,00 грн., що відображено у вищевказаній квитанції, заперечуючи отримання коштів від Позивача у зазначеній сумі. Крім того, обґрунтовуючи неналежність зазначеної квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 24 травня 2022 року, як доказу отримання від Позивача коштів, посилалися на пункт 1.4 Договору №ЖРК/18/3 від 24 травня 2022 року, яким передбачено сплату цільового внеску виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Відповідача.
Так, Суд зауважує, що відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію.
За змістом частини другої статті 9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Правилу цієї норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі – Положення № 88).
Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення № 88, в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, визначено, що первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Виходячи з визначення законодавцем поняття первинного документа, підтвердженням господарської операції є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
При цьому Податковий кодекс України (далі – ПК України) та Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не розглядають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення № 88 первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Такі правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 (провадження
№ 11-200апп21) (пункти 78–83).
Отже, підтвердженням господарської операції є її фактичне здійснення та належним чином оформлені відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення № 88 первинні бухгалтерські документи.
У постанові Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у справі № 910/14900/19 зроблено висновки про те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту проведення господарської операції сторони не позбавлені можливості доводити ці факти іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Потрібно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.
Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 148 розроблено відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.
У пункті 3 Положення визначено, що касовий ордер – це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Касові операції – це операції суб`єктів господарювання між собою та з фізичними особами, пов`язані з прийманням і видачою готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.
Відповідно до пункту 5 Положення № 148 суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків.
Пунктом 6 Положення № 148 передбачено, що суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами:
1) між собою – у розмірі до 10 000 гривень включно;
2) з фізичними особами - у розмірі до 50 000 гривень включно.
Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.
Відповідно до пункту 7 Положення № 148 фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою:
1) із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50 000 гривень включно.
Платежі на суму, що перевищує 50 000 гривень, проводяться через банки або небанківські установи шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.
Пунктом 25 Положення № 148 передбачено, що приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.
Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунка, а також прибуткові та видаткові касові ордери в разі внесення грошей до каси підприємства.
Подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17 (провадження № 61-37213св18) та від 01 жовтня 2025 року у справі № 757/20926/20-ц (провадження № 61-7369св25).
Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі №21-4266а15, постановах Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 809/1718/15, від 16 листопада 2022 року у справі № 1340/5529/18 господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків і руху його капіталу, а за змістом вже згаданої вище постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 (провадження № 11-200апп21) господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 сформувала підхід до оцінки реальності господарських операцій, згідно з яким аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції (пункт 64).
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.
Так, у спірних правовідносинах предметом Договору про цільовий внесок у діяльність визначено обов`язок виконавця, за рахунок цільового внеску замовника, здійснити будівництво і передати замовнику обумовлений даним договором об`єкт, а замовник за цим договором, на підставі повного визнання ним Статуту кооперативу зобов`язується забезпечити вчасне внесення цільового внеску, цим самим забезпечивши відповідне фінансове забезпечення об`єкту будівництва та прийняти об`єкт у свою власність на виконання Статутних вимог кооперативу, умов цього договору та для задоволення потреб у житлі (пункт 1.1. Договору про цільовий внесок у діяльність).
Відповідно до пунктів 1.2.–1.4. Договору про цільовий внесок у діяльність цільовим внеском замовника є грошові кошти в розмірі 1 237 162,00 грн., які замовник передає виконавцю з метою задоволення соціальних потреб асоційованого члена кооперативу. Сплата цільового внеску відбувається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з пунктами 1.6., 1.7. Договору про цільовий внесок у діяльність за замовником закріплюється об`єкт – квартира, за будівельною адресою: АДРЕСА_4 , з наступними характеристиками: кількість кімнат – 2, загальна площа, 56,6 кв. м, поверх 2, під`їзд 1. Термін здачі об`єкту в експлуатацію – IV квартал 2023 року.
У пункті 1.5 Договору про цільовий внесок у діяльність визначено, що з моменту здійснення першого платежу права володіння та розпорядження об`єктом переходять до замовника, а володіння та розпорядження цільовим внеском переходить до виконавця.
В ході розгляду даної цивільної справи Судом встановлено, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за Договором про цільовий внесок у діяльність в частині сплати цільового внеску виконав у повному обсязі, сплативши до каси ОК ЖБК «Спілка забудівників 28» суму цільового внеску в розмірі 1 237 162,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 24 травня 2022 року, яка містить печатку ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» та підпис голови правління Костишина Б.В. (як з`ясовано Судом в судовому засіданні з пояснень, в тому числі, допитаного в статусі свідка ОСОБА_10 ), згідно якого ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» прийнято від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 237 162,00 грн. на підставі договору №ЖРК/18/3 від 24 травня 2022 року (том 1, а. с. 9).
Крім того, в судовому засіданні допитаний у статусі свідка ОСОБА_6 , голова правління Відповідача, підтвердив, що ним дійсно підписувалася дана квитанція, і підпис на ній належить йому. Однак, факт отримання коштів заперечував, зазначаючи, що, ґрунтуючись на довірі та запевняннях сторони ОСОБА_2 про подальшу оплату коштів, ним наперед підписано та видано відповідні квитанції.
Доказів на підтвердження того, що обслуговуючим кооперативом ініціювалося питання перевірки стосовно вказаної посадової особи Відповідача чи службового розслідування, в ході якого було б встановлення перевищення відповідних повноважень чи зловживання ними – стороною Відповідача суду не надано.
Пункт 25 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні №148 дозволяє приймання готівки в касу за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або іншою уповноваженою посадовою особою товариства. 
ПК України та Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не визначають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.
Крім того, доводи сторони Відповідача про невідповідність сум внесених коштів у спосіб, визначений Порядком № 148, може лише вказувати на порушення процедури внесення коштів, тобто порушення посадовими особами Відповідача касової дисципліни, що може мати наслідком настання юридичної відповідальності для останніх, однак не спростовує факт внесення Позивачем грошових коштів.
Тобто саме по собі перевищення ліміту готівкових розрахунків не спростовує того факту, що грошові кошти прийнято Відповідачем, на підтвердження чого видано квитанцію до прибуткового касового ордеру.
Видавши таку квитанцію Позивачу, Відповідач створив презумпцію вчинення позивачем певних дій, спрямованих на виконання умов договору, укладеного між сторонами, спростувати яку за фактичних обставин цієї справи повинен Відповідач.
До подібних висновків щодо внесення грошових коштів у такий спосіб, що не визнано незаконним, по суті дійшов Верховний Суд у постанові від 07 травня 2025 року у справі №947/954/23 (провадження № 61-17293св24).
Звіт незалежного аудитора, який здійснено на замовлення Відповідача та надано до матеріалів справи, не спростовує факту руху коштів, що підтверджується належним документом – відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру.
Крім того, Суд зауважує, що внесення Позивачем, як замовником, грошових коштів Відповідачу, як виконавцю, спрямовано на задоволення соціальних потреб Позивача як асоційованого члена кооперативу, має відповідати дійсному економічному змісту діяльності та може бути підтверджено реальністю господарської діяльності Відповідача – будівництвом за власні та інші залучені кошти багатоквартирного будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , а також наступною експлуатацією та управлінням після введення багатоквартирного будинку в експлуатацію, квартира АДРЕСА_2 з визначенням конкретних характеристик закріплена за замовником згідно з пунктами 1.6., 1.7. Договору про цільовий внесок у діяльність.
Як підтвердили представники сторін в судовому засіданні, станом на час розгляду справи багатоквартирний будинок за будівельною адресою: АДРЕСА_1 – збудовано, але не введено в експлуатацію.
На запитання суду щодо порядку та способу внесення цільового внеску іншими асоційованими членами кооперативу, отримання ними проінвестованих квартир, набутт статусу асоційованого члена кооперативу – представник Відповідача обмежився поясненням щодо відсутності у нього такої інформації. Будь-яких доказів щодо підтвердження чи спростування зазначених обставин не надав, заяв чи клопотань не подавав. 
У постанові № 6-98цс13 від 02 жовтня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт.
Статтею ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами визнаються будь-які права пов`язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо).
У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц, провадження № 14-39цс19), від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, провадження № 14-606цс18, Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17, провадження № 61-21546св19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17, провадження № 14-8 цс 21 зазначено, що саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 93 - 95).
Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, сплатив кошти (цільовий внесок) у визначеній у договорі сумі, у зв`язку із чим за умовами договору набув майнових прав щодо об`єкту нерухомості, зокрема права на отримання в подальшому у власність відповідної квартири.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що будинок не введений в експлуатацію.
Відтак, до завершення будівництва об`єкта нерухомості та введення його в експлуатацію – квартири за вказаним вище будівельним номером, та введення будинку в експлуатацію, Позивачу належать майнові права на цей об`єкт.
Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 жовтня 2019 року, справа №761/28769/13-ц.
Враховуючи те, що Відповідач не виконує належним чином узятих на себе зобов`язань, а також, враховуючи, що будинок по АДРЕСА_1 не введено в експлуатацію, з урахуванням повної сплати коштів за умовами Договору, суд дійшов висновку, що право Позивача порушене, оскільки Відповідач свої зобов`язання щодо передачі об`єкту інвестування в експлуатацію для здійснення реєстрації прав власності за Позивачем на об`єкт інвестування, не виконує.
Тобто, Відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зазначених зобов`язань, що свідчить про порушення майнових прав Позивача на вищевказаний об`єкт, який він очікував отримати до терміну, що зазначений у Договорі (ІV квартал 2023 року), і який минув.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, Суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання майнових прав на вищезазначену квартиру.
Доводи сторони Відповідача щодо неподання ОСОБА_2 заяви про вступ до кооперативу, не сплату пайового внеску, що, на його думку, свідчить про не набуття Позивачем статусу асоційованого члена кооперативу – не є підставою для відмови в позові про визнання за Позивачем майнових прав на об`єкт нерухомого майна за умови виконання ним зобов`язання зі сплати цільового внеску, оскільки Відповідач не позбавлений права у встановленому законом порядку спонукати Позивача до сплати відповідного пайового внеску.
Суд наголошує на відмінності понять «цільовий внесок» та «пайовий внесок» у спірних правовідносинах та відсутність підстав для їх ототожнення. 
Також Судом не приймаються до уваги доводи сторони Відповідача про неукладеність договору про цільовий внесок у діяльність № ЖРК/18/3 від 24.05.202 року з підстав відсутності у особи (голови правління) права на укладення відповідного договору з неасоційованим членом та без попереднього письмового дозволу або рішення Загальних зборів членів кооперативу.
Натомість, доводи сторони Відповідача про неукладеність такого договору є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного закону. У разі відсутності у представника повноважень на підписання (укладення договору) відповідний правочин є оспорюваним та може бути визнаний недійсним у встановленому законом порядку за позовом заінтересованої особи.
При цьому, Суд наголошує, що загальні підходи щодо відсутності повноважень у представника юридичної особи на укладення правочину, як підставу саме недійсності правочину, висвітлено Верховним Судом у постанові від 27 вересня 2023 року у справі №547/384/21 (провадження № 61-8512 св 23), в якій, зокрема, зазначено:
«Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, повинно встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Загальним правилом належного функціонування цивільних відносин представництва є вчинення представником правочинів від імені особи, яку він представляє, в межах наданих повноважень.
Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).
Якщо ж схвалення не відбудеться, то зазначений правочин правових наслідків для того, кого представляють, не тягне і має бути визнаний недійсним відповідно до частини першої статті 241, статей 239, 215 ЦК України.
На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язані діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
Отже, у частині третій статті 92 ЦК України передбачено загальну презумпцію того, що дії органів юридичної особи або її представників у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи. Саме цим зумовлений обов`язок таких органів чи осіб вчиняти дії в інтересах юридичної особи, діяти добросовісно і розумно, а також не перевищувати своїх повноважень.
Положення частини третьої статті 92 ЦК України встановлюють виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.
Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи у тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.
З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.
Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.
Для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, потрібно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.
Такі висновки щодо застосування частини третьої статті 92 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17, підтримано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц та у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 658/580/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 127/7798/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 466/9251/13-ц, від 28 травня 2020 року у справі № 608/969/13-ц, від 21 червня 2023 року у справі № 547/727/20-ц, провадження № 61-8667 св 22, від 21 червня 2023 року справа № 547/692/20 провадження № 61-7608 св 22, від 05 липня 2023 року у справі № 547/663/20, провадження № 61-8411св 22,від 05 липня 2023 рокуу справі № 547/641/20, провадження № 61-8083 св 22 і Верховний Суд не встановив підстав для відступу від них».
Враховуючи зазначене, Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту оспорювання ОК «ЖБК «Спілка забудівників 28» дійсності Договору про цільовий внесок у діяльність № ЖРК/18/3 від 24.05.2022 року в судовому порядку чи визнання такого договору недійсним. Доводи про неукладеність такого договору, як вже було зазначено вище, не ґрунтуються на положеннях цивільного законодавства, а тому відхиляються Судом.
Інших обставин, які б спростовували доводи Позивача – стороною Відповідача не наведено.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судовий збір слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, відповідно до статей 3, 11, 177, 190 202, 316, 328, 331,384, 509, 525-527,530, 626-629, 638, 640 ЦК України, Закону України «Про кооперацію», Закону України «Про інвестиційну діяльність», Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні №148, керуючись ст. ст. 76-81, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд – 
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудовників 28» про визнання майнових прав – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , майнові права на об`єкт будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: квартира будівельний АДРЕСА_2 , кількість кімнат – 2, загальна площа (проектна) 56,6 кв.м., що розташована на другому поверсі, 1 (перший) під`їзд, згідно Договору №ЖРК/18/3 про цільовий внесок у діяльність від 24 травня 2022 року.
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудовників 28», код ЄДРПОУ 43789561, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати зі сплати судового збору в сумі 12 371,62 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.06.2026 року.

Суддя Домбровська Г.В.