Справа № 953/1676/24
Провадження № 1-кп/953/342/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) об`єднане кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42022221750000011 від 01.02.2022 та за № 12023220000001148 від 03.10.2023, за обвинуваченням:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Катеринопіль Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_3 
обвинувачений – ОСОБА_2 
захисник обвинуваченого ОСОБА_2 – адвокат ОСОБА_4 
секретар судового засідання – ОСОБА_5 
у с т а н о в и в:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.1. Наказом Генерального директора ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» № 498 від 23.06.2009 ОСОБА_2 призначено першим заступником генерального директора ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство».
Згідно наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 46-п від 30.03.2015 на ОСОБА_2 покладено обов`язки генерального директора ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» з 31.03.2015 до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку.
Наказом Державного концерну «Укроборонпром» № 167-к від 22.07.2015 до укладання контракту з керівником Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапору виробничого підприємства, виконання обов`язків Генерального директора Харківського державного авіаційного виробничого підприємства покладено на ОСОБА_2 , та надано останньому право підписання розпорядчих, фінансових та інших документів з питань, віднесених до компетенції керівника цього підприємства.
Таким чином, перший заступник Генерального директора Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапору виробничого підприємства ОСОБА_2 має відповідні службові повноваження та обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто, відповідно до ч.ч. 3 ст. 18 та примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.04.2015 порушено провадження у справі № 922/5397/13 про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника.
17.04.2015 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено оголошення № 17053 про порушення справи про банкрутство ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство».
06.08.2015 у попередньому засіданні у вказаній справі затверджено реєстр вимог кредиторів боржника, призначено підсумкове засідання суду, на якому буде вирішено питання щодо застосування подальших процедур банкрутства.
ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» судом не визнавався банкрутом та стосовно нього не введено процедуру ліквідації.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який застосовувався до правовідносин, пов`язаних із банкрутством суб`єктів господарювання, у зазначений період, кредитором є юридична або фізична особа, а також орган доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсними кредиторами є кредиторами за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; забезпеченими кредиторами є кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).
Частиною першою статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня ведення мораторію.
Згідно з частиною другою статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження.
За приписами частини третьої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій.
Тобто, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлений певний порядок погашення вимог кредиторів, строк погашення яких настав до дня порушення провадження у справі про банкрутство.
Так, ОСОБА_2 , всупереч інтересам служби, з використанням службового становища, будучи службовою особою, яка уповноважена на розпорядження грошовими коштами ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» 16.05.2016, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлений, знаходячись за місцем реєстрації ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство», а саме: м. Харків, вул. Сумська 134, достовірно знаючи, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.04.2015 порушено провадження у справі № 922/5397/13 про банкрутство ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, у порушення ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, умисно, протизаконно, надав своїм підлеглим працівникам бухгалтерії цього підприємства відповідні вказівки щодо перерахування грошових коштів під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. За результатами чого, на підставі платіжного доручення № 5 від 16.05.2016, засвідченого підписом ОСОБА_2 , грошові кошти у розмірі 27 183 доларів, що складає у гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ станом на 16.05.2016 - 691 807,35 грн, Державним підприємством перераховано на розрахунковий рахунок АТ «Авіаремонтний завод № 405», що знаходиться в Республіці Казахстан.
Таким чином, ОСОБА_2 розпорядився грошовими коштами ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство», щодо яких він наділений відповідними повноваженнями, та обернув ці кошти на користь третіх осіб АТ «Авіаремонтний завод № 405», що знаходиться в Республіці Казахстан.
Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_2 Державному підприємству «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» спричинені матеріальні збитки на суму 691 807,35 грн. 
Таким чином, органом обвинувачення ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: розтраті чужого майна, яке було ввірене особі, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненій в особливо великих розмірах.
1.2. Крім того, ОСОБА_2 , всупереч інтересам служби, з використанням службового становища, будучи службовою особою, яка уповноважена на розпорядження грошовими коштами ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» 05.10.2016, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлений, знаходячись за місцем реєстрації ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство», а саме: м. Харків, вул. Сумська 134, достовірно знаючи, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.04.2015 порушено провадження у справі № 922/5397/13 про банкрутство ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, у порушення ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з корисливих мотивів, в інтересах третіх осіб, умисно, протизаконно, надав своїм підлеглим працівникам бухгалтерії цього підприємства відповідні вказівки щодо перерахування грошових коштів під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. За результатами чого, на підставі платіжного доручення № 7 від 05.10.2016, засвідченого підписом ОСОБА_2 , грошові кошти у розмірі 21 800 доларів США, що складає у гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.10.2016 – 563 748,00 грн, Державним підприємством перераховано на розрахунковий рахунок АТ «Авіаремонтний завод № 405», що знаходиться в Республіці Казахстан.
Таким чином, ОСОБА_2 розпорядився грошовими коштами ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство», щодо яких він був наділений відповідними повноваженнями, та обернув ці кошти на користь третіх осіб АТ «Авіаремонтний завод № 405», що знаходиться в Республіці Казахстан.
Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_2 Державному підприємству «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» спричинені матеріальні збитки на суму 563 748,00 грн.
Таким чином, органом обвинувачення ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: розтраті чужого майна, яке було ввірене особі, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненій в особливо великих розмірах.
2. Загальні засади кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia). 
Згідно вимог, передбачених ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Як установлено ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
З огляду на положення КПК України та Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи № R (87) 18 щодо спрощення кримінального провадження, а також Резолюції № 75 (11) Комітету Ради Європи від 19.01.1973 про критерії, які регламентують здійснення провадження за відсутності обвинуваченого, розгляд може бути проведений за відсутності обвинуваченого за умови дотримання вимог, зокрема, щодо повідомлення повістками про дату та місце судового розгляду, у яких повинні вказуватися наслідки неявки (якщо тільки не буде встановлено, що особа навмисне прагнула уникнути правосуддя); відкладення розгляду справи у випадку, якщо у суду виникли перешкоди для забезпечення явки обвинуваченого, особиста присутність якого є обов`язковою; перенесення розгляду справи на територію іншої держави, за наявності такої можливості, або звернення із запитом про видачу; доведення до відома обвинуваченого про ухвалене за його відсутності судове рішення. У Резолюції також містяться й інші рекомендації, що стосуються оскарження та анулювання ухваленого за відсутності обвинуваченого судового рішення.
Крім того, можливість здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого підтверджує Європейський суд з прав людини, зокрема у рішеннях у справі «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» від 24.05.2007, у справі «Пуатрімоль проти Франції» від 23.11.1993, у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001.
Так, ЄСПЛ дійшов висновку, що здійснення судового розгляду та ухвалення судового рішення за відсутності обвинуваченого не можна розглядати як порушення положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод з боку держави у разі, коли немає підстав вважати, що обвинувачений не був належно повідомлений про розпочате стосовно нього судове провадження.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.10.2023 у справі № 953/4196/22 (н/п 1-кс/953/7695/23) надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42022221750000011 від 01.02.2022 стосовно ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 у справі № 953/274/24 (н/п 1-кс/953/1125/24) надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12023220000001148 від 03.10.2023 стосовно ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 у справі № 953/10598/23 (н/п 1-кп/953/548/24) призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні № 42022221750000011 від 01.02.2022 стосовно ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, розгляд якого постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження.
Цим судовим рішенням передано кримінальне провадження за № 42022221750000011 від 01.02.2022 (справа № 953/10598/23 (н/п 1-кп/953/548/24)) за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, цьому складу суду - для вирішення питання щодо його об`єднання з кримінальним провадженням № 12023220000001148 від 03.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. (справа 953/1676/24, н/п 1-кп/953/695/24).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 у справі № № 953/1676/24 (н/п1-кп/953/428/25) призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні № 12023220000001148 від 03.10.2023 стосовно ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, розгляд якого постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2025 у справі № № 953/1676/24 (н/п1-кп/953/428/25) кримінальні провадження № 42022221750000011 від 01.02.2022 та № 12023220000001148 від 03.10.2023, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, - об`єднані в одне провадження, розгляд якого постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.
На стадії підготовчого провадження та судового розгляду захист обвинуваченого ОСОБА_2 здійснювався адвокатами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_2 викликався шляхом публікування повісток про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», а також шляхом публікування повісток на вебсайті Київського районного суду м. Харкова, оскільки загальновідомим є той факт, що АТ «УКРПОШТА» припинено приймання всіх видів поштових відправлень призначенням до тимчасово окупованих територій України, зокрема, й тимчасово окупованих територій Запорізької області.
З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.
На підставі зазначеного, у судовому засіданні допит обвинуваченого ОСОБА_2 не здійснювався через проведення судового розгляду у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), при цьому обвинувачений викликався до суду, як за місцем свого проживання, так і через засоби масової інформації у передбачений законом спосіб.
3. Позиції сторін кримінального провадження.
3.1. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого повністю доведена під час судового розгляду, зокрема, показами свідків, вивченими під час судового розгляду письмовими доказами, тому просив суд визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з позбавленням права обіймати на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків на строк 3 (три) роки, з конфіскацією майна.
3.2. На підставі ст. 325 КПК України, за погодженням із учасниками судового провадження судовий розгляд проведений за відсутності уповноваженого представника потерпілого ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» ОСОБА_7 , який надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, цивільні позови підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.
3.3. Захисник обвинуваченого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами складу кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191 КК України у інкримінованому обвинувальним актом обсязі. Таким чином, прокурором не доведено, що ОСОБА_2 вчинив дії, спрямовані на розтрату майна, належного ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство». За наведеного, просила ухвалити відносно ОСОБА_2 виправдувальний вирок.
4. Докази, надані стороною обвинувачення.
4.1. Наказ Генерального директора ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» № 498 від 23.06.2009, згідно якого, ОСОБА_2 прийнятий на посаду першого заступника генерального директора ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство».
4.2. Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 46-п від 30.03.2015, згідно якого, на ОСОБА_2 покладено обов`язки генерального директора ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» з 31.03.2015 до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку.
4.3. Наказ державного концерну «Укроборонпром» № 167-к від 22.07.2015, згідно якого, до укладання контракту з керівником Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапору виробничого підприємства, виконання обов`язків Генерального директора Харківського державного авіаційного виробничого підприємства покладено на ОСОБА_2 , та надано останньому право підписання розпорядчих, фінансових та інших документів з питань, віднесених до компетенції керівника цього підприємства.
4.4. Договір № 008-145/2014 від 12.06.2014, укладеного між Харківським державним авіаційним орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапору виробничим підприємством та АТ «Авіаремонтний завод № 405», з Додатковими угодами № 1, № 2, № 2/1, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8; Заявки на надання послуг; Акти виконаний робіт до Договору № 008-145/2014 від 12.06.2014; Рахунки-інвойс; Акти здачі-приймання послуг до Договору № 008-145/2014 від 12.06.2014.
4.5. Ухвала Господарського суду Харківської області від 15.04.2015 у справі № 922/5397/13, згідно якої, порушено провадження у справі про банкрутство Харківського державного авіаційного орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапора виробничого підприємства, м. Харків, код ЄДРПОУ 14308894, та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. 
4.6. Платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 5 від 16.05.2016, про перерахування ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» на розрахунковий рахунок АТ «Авіаремонтний завод № 405» (Республіка Казахстан) грошових коштів у розмірі 27 183,00 доларів США.
4.7. Платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 7 від 05.10.2016, про перерахування ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» на розрахунковий рахунок АТ «Авіаремонтний завод № 405» (Республіка Казахстан) грошових коштів у розмірі 21 800,00 доларів США.
4.8. Висновок судової економічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 23215 від 25.09.2023, проведеної у межах кримінального провадження № 42022221750000011 від 01.02.2022, згідно якої, перерахування грошових коштів ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» згідно з платіжними дорученнями № 5 від 16.05.2016 документально підтверджується на суму 27 183,00 доларів США.
4.9. Висновок судової економічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 23821 від 20.10.2023, проведеної у межах кримінального провадження № 12023220000001148 від 03.10.2023, згідно якої, перерахування грошових коштів ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» згідно з платіжними дорученнями № 7 від 05.10.2016 документально підтверджується на суму 21 800,00 доларів США.
4.10. Показання свідка ОСОБА_8 , яка допитана у судовому засіданні пояснила, що у травні та жовтні 2016 року працювала у ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» на посаді головного бухгалтера. ОСОБА_2 обіймав посаду директора підприємства. 16.05.2016 на підставі платіжного доручення вона перерахувала грошові кошти на підприємство у Казахстані. Спочатку відділ маркетингу, який веде певний Договір, коли виникає заборгованість звертається до директора і каже про її наявність. Після схвалення директором відповідної оплати, відділ маркетингу готує службову записку, передає до фінансового відділу, який готує платіжне доручення, потім його підписують вона і ОСОБА_2 . Вказує, що і вона, і ОСОБА_2 знали, що відносно підприємства триває справа про банкрутство, тому розуміла про встановлений господарським судом мораторій і заборону виконання будь-яких грошових зобов`язань. Проте, борг підприємства перед АТ «Авіаремонтний завод № 405» (Республіка Казахстан) становив 32 000,00 доларів США. Зазначила, що поставила свій підпис у платіжному дорученні, так як існували певні домовленості, а саме: казахи платити свої гроші за митні платежі, тому потрібно було повернути їм ці гроші. Останнім підпис на відповідному платіжному дорученні ставить ОСОБА_2 , а потім фінансовий відділ його відвозить у банк. У подальшому, у жовтні 2016 року відбулася така ж сама ситуація із другим платежем. Потрібно було кошти перерахувати, оскільки раніше на підприємстві були міжнародні скандали з приводу несплати. Підтвердила, що тільки за резолюцією ОСОБА_2 відбувається оформлення платіжного доручення, та бачила, що обидві платіжки підписав особисто ОСОБА_2 .
4.11. Показання свідка ОСОБА_9 , яка допитана у судовому засіданні пояснила, що у травні та жовтні 2016 працювала у ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» провідним економістом у відділі праці та заробітної плати. ОСОБА_2 був директором підприємства. Їй відомо, що між ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» та АТ «Авіаремонтний завод № 405» (Республіка Казахстан) були договірні відносини. Про платіжні доручення від 16.05.2016 та 05.10.2016 їй стало відомо під час досудового розслідування, вона готувала відповідь із запиту СВ ВСП ГУНП в Харківській області. Про існування відносно підприємства справи про банкрутство та встановлений господарським судом мораторій і заборону виконання будь-яких грошових зобов`язань їй також було відомо. Підтвердила, що тільки ОСОБА_2 вирішує, кому платити, тому жоден платіж не проводиться без резолюції.
4.12. Показання свідка ОСОБА_10 , яка допитана у судовому засіданні пояснила, що у травні та жовтні 2016 працювала у ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» начальником бюро розрахунку заробітної плати. Підтвердила, що їй було відомо про справу про банкрутство відносно підприємства, проте, встановлений господарським судом з 15.04.2015 мораторій не розповсюджувався на виплату заробітних плат працівникам підприємства.
4.13. Виходячи із принципів змагальності та диспозитивності кримінального провадження, суд прийняв відмову прокурора ОСОБА_3 від допиту свідка сторони обвинувачення ОСОБА_11 , зв`язку із надходженням від нього відповідної заяви, занесеної до журналу судового засідання 28.04.2026.
5. Доказів на спростування обвинувачення ОСОБА_2 стороною захисту не надано.
6. Документи, що характеризують обвинуваченого.
6.1. Копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 .
6.2. Копія Довідки Васильківської ДПІ про присвоєння ідентифікаційного номера 2392109076 від 13.11.2001.
6.3. Анкета на ОСОБА_2 з матеріалів особової справи від 23.06.2009.
6.4. Автобіографія ОСОБА_2 від 23.06.2009.
6.5. Довідка КНП ХОР «ОНД» № 8549 від 04.09.2023 про те, що ОСОБА_2 на диспансерному (профілактичному) обліку у лікаря нарколога не перебуває.
6.6. Довідка КНП «МПНД №3» № 7940 від 02.10.2023 про те, що ОСОБА_2 впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» не звертався.
6.7. Інформація ОСК ГУНП в Харківській області від 21.08.2023 про наявність відомостей про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.
7. Оцінка наданих доказів.
7.1. Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду зазначені вище докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими доказами для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки вказані докази встановлені, зібрані та перевірені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, не вбачається. Досліджені у судовому засіданні докази відповідають вимогам щодо їх отримання, узгоджуються між собою, та не викликають у суду сумнівів. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, не встановлено.
Дослідивши і перевіривши надані у ході судового розгляду письмові докази, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які є процесуальними джерелами доказів, суд дійшов висновку, що ці показання є конкретними та узгоджуються між собою як сукупність доказів, які судом покладено у вирок.
Свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і підстав сумніватися у показах даних осіб суд не вбачає.
Підстави ставити під сумнів вказані вище показання свідків відсутні, всі вони узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними доказами, та не викликають сумнівів.
7.2. Отже, надаючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_2 , суд враховує, що предметом доказування у кримінальних провадженнях за ч. 5 ст. 191 КК України є встановлення повноважень службової особи щодо майна, яке обертається на користь винного чи інших осіб шляхом привласнення, розтрати чи заволодіння шляхом зловживання службовим становищем, а обов`язковими ознаками зазначеного кримінального правопорушення є: суб`єкт – службова особа підприємства, установи, організації; суб`єктивна сторона - прямий умисел, коли винна особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажає їх настання; об`єкт – відносини, пов`язані із правом власності, та, зокрема, відносини, які складаються у сфері службової діяльності з приводу розподілу відповідних матеріальних благ; предмет – майно, яке перебуває у фондах держави або іншого суб`єкта права власності та розпорядження яким обумовлено саме спеціальними повноваженнями суб`єкта злочину; об`єктивна сторона – вилучення майна з володіння власника чи уповноваженої ним особи шляхом привласнення, розтрати або заволодіння та обов`язкове обернення майна на свою користь чи користь інших осіб.
Під розтратою чужого майна слід розуміти умисне, протиправне, безоплатне, безповоротне обернення на користь інших осіб шляхом споживання, безоплатної передачі, дарування, передачі в рахунок погашення боргу тощо винною особою чужого майна, яке їй ввірено, тобто на законних підставах надано для забезпечення зберігання, використання та розпорядження ним, чи майна, яке перебуває у її віданні, тобто щодо якого вона наділена повноваженнями тільки з розпорядження ним і його використання.
Розтрата чужого майна шляхом зловживання службовим становищем передбачає вчинення зазначених вище дій службовою особою з використанням усупереч інтересам служби при витрачанні чужого майна наданої їй влади, організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, яке виступає способом розтрати і утворює спеціальний склад службового зловживання. Ці дії можуть вчинятися винною службовою особою, в тому числі, шляхом надання вказівки підлеглій особі здійснити видачу чи передачу майна третій особі.
У результаті розтрати чужого майна шляхом зловживання службовим становищем винна службова особа, вчинивши з використанням свого службового становища дії з незаконного вилучення з активів юридичної особи, у якої вона обіймає посаду, майна або коштів і передачі їх третім особам, фактично забезпечує збільшення їх доходів, поліпшує їх майнове становище внаслідок виникнення у них можливості безпосереднього використання незаконно отриманого ними чужого майна.
Дії винної особи, яка вчиняє шляхом зловживання службовим становищем розкрадання чужого майна у формі його розтрати - передачі третім особам для задоволення їх корисливих інтересів, характеризуються прямим умислом, корисливим мотивом і метою обернення чужого майна на користь третіх осіб. Під прямим умислом на розтрату чужого майна шляхом зловживання службовим становищем розуміється факт усвідомлення винною особою суспільно небезпечного характеру своїх дій, передбачення їх суспільно небезпечних наслідків і бажання їх настання. У результаті розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем для власника майна виникають наслідки у вигляді тільки реальної майнової шкоди, прямих майнових збитків, які мають характер нестачі і можуть приховуватися вчиненням іншого кримінального правопорушення, що потребує додаткової кваліфікації.
Отже, з огляду на положення ст. 191 КК України, суб`єктом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем може бути лише службова особа, якою, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України, є особа, яка постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймає в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконує такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191 КК України, характеризується прямим умислом, корисливими мотивом та метою. Отже підлягають доказуванню, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).
Об`єктивною стороною цього кримінального правопорушення щодо розтрати чужого майна шляхом зловживання службовим становищем є незаконне вилучення з активів юридичної особи її службовою особою майна або коштів та їх передача третім особам. При цьому таке незаконне вилучення має відбуватися із використанням свого службового становища дії, а передача - забезпечувати збільшення доходів, поліпшення майнового становища цих третіх осіб.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, є суспільні відносини власності. При цьому, оскільки у диспозиції цієї норми йдеться про чуже майно, ці суспільні відносини стосуються, насамперед, власності особи, права володіння, користування чи розпорядження якої порушуються.
Наведене вище узгоджується із правовими висновками, викладеними ККС ВС, зокрема, у постановах від 27.07.2022 у справі № 426/8977/18, від 14.09.2023 у справі № 503/700/21.
7.3. За правовим висновком, викладеним ККС ВС у постанові від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Отже, вирішуючи питання доведеності винуватості ОСОБА_2 суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України у межах висунутого обвинувачення, вважає вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень встановленою та доведеною у повному обсязі, та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 191 КК України, як розтрату чужого майна, яке було ввірене особі, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинену в особливо великих розмірах.
7.4. Доводи сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_2 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, суд вважає безпідставними та розцінює їх як спосіб захисту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. 
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
Також, за певних умов обставинами, що виключають кримінальну відповідальність діянь, відповідно до ст.ст. 39, 40 КК України, є фізичний чи психічний примус і крайня необхідність.
Разом із цим, суду не надано належних і допустимих доказів того, що 16.05.2016 та 05.10.2016 ОСОБА_2 , як службова особа, уповноважена на розпорядження грошовими коштами ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство», зловживаючи своїм службовим становищем вчинив дії, спрямовані на розтрату в особливо великих розмірах майна підприємства, яке йому ввірене, у стані крайньої необхідності або під безпосереднім впливом фізичного чи психічного примусу.
8. Мотиви призначення покарання.
8.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. 
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються, як особливо тяжкі злочини, їх вид, суспільну небезпечність та наслідки. Також, суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який має вищу освіту, має зареєстроване місце проживання, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.
У судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому статтею 69 КК України, не встановлено.
Також, судом не встановлено обставин, які б пом`якшували та/або обтяжували покарання ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України.
З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_2 покарання за ч. 5 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з позбавленням права обіймати на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, на строк 3 (три) роки, з конфіскацією майна.
8.2. При призначенні такого покарання суд враховує, що згідно із п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК зазначено характер посад або вид діяльності, рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.02.2022 у справі № 344/16025/18, якою визначено, що у разі визначення санкцією статті характеру посади або виду діяльності, формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Більш того, покарання має формулюватися таким, чином щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.
Відтак, резолютивну частину вироку слід сформулювати таким чином, аби обвинувачений не мав права обіймати посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.
8.3. Зважаючи на викладене, таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання. 
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).
9. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частиною 1 статті 128 КПК України унормовано що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).
Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України визначений обов`язок суду зазначити у мотивувальній частині вироку підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦПК України).
Виходячи із установлених судовим розглядом обставин у кримінальному провадженні, цивільні позови ДП «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» про відшкодування шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у розмірі 691 807,35 грн та 563 748,00 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі. 
10. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
10.1. Речові докази.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
10.2. Процесуальні витрати. 
Процесуальні витрати, понесені на залучення експерта при проведенні: судової економічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 23215 від 25.09.2023 у межах кримінального провадження № 42022221750000011 від 01.02.2022 у сумі 1 433,88 грн; судової економічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 23821 від 20.10.2023 у межах кримінального провадження № 12023220000001148 від 03.10.2023 у сумі 3 823,68 грн, відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь держави.
10.3. Запобіжний захід.
Захід забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу у кримінальному провадженні не застосовувався.
Ураховуючи те, що під час підготовчого судового засідання та судового розгляду кримінального провадження клопотань про застосування запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, для застосування до обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 7, 100, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_2  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з позбавленням права обіймати на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, на строк 3 (три) роки, з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обчислювати з моменту фактичного затримання  ОСОБА_2  у порядку виконання вироку. 
Строк відбування  ОСОБА_2  додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, поширюється на увесь час відбування основного покарання у виді позбавлення волі та, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, який обчислюється з моменту відбуття основного покарання у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно  ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили, - не застосовувати.
Цивільний позов Державного підприємства «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» до  ОСОБА_2  про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Державного підприємства «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» (61023, Харків, вул. Сумська, 134, ЄДРПОУ 14308894) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 691 807 (шістсот дев`яносто одна тисяча вісімсот сім) гривень 35 копійок.
Цивільний позов Державного підприємства «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» до  ОСОБА_2  про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь Державного підприємства «Харківське державне авіаційне виробниче підприємство» (61023, Харків, вул. Сумська, 134, ЄДРПОУ 14308894) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 563 748 (п`ятсот шістдесят три тисячі сімсот сорок вісім) гривень 00 копійок.
Речові докази, які залучені до матеріалів справи, – залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.
Процесуальні витрати, понесені на залучення експерта при проведенні: судової економічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 23215 від 25.09.2023 у межах кримінального провадження № 42022221750000011 від 01.02.2022 у сумі 1 433,88 грн; судової економічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 23821 від 20.10.2023 у межах кримінального провадження № 12023220000001148 від 03.10.2023 у сумі 3 823,68 грн, після набрання вироком законної сили стягнути з  ОСОБА_2  на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копії вироку підлягають негайному врученню обвинуваченому і прокурору. Копію вироку, що підлягає врученню обвинуваченому, надіслати захиснику обвинуваченого.

Суддя -            ОСОБА_1