Справа № 751/2552/26 	Головуючий у 1 інстанції Діденко А.О. 	
Провадження № 33/4823/583/26 	  	
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд у складі головуючого судді Сиволапа Д.С., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2026 року, 

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Місцевим судом встановлено, що 06 березня 2026 року о 13 год 53 хв, у м. Чернігові, вул. Елеваторна, 32А, гр. ОСОБА_1 керував т/з CITROEN BERLINGO, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року 
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову місцевого суду, як незаконну та закрити провадження по справі за відсутності в його діях складу даного адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було належним чином доведено факт керування ним транспортним засобом. Вказує, що працівники поліції не були безпосередніми очевидцями факту керування автомобілем, оскільки прибули вже після події конфлікту. На відеозаписах з боді - камер відсутній момент керування ним транспортним засобом. Під час судового розгляду свідок ОСОБА_3 підтвердила, що саме вона керувала транспортним засобом у день події. Зазначає, що пояснення були надані ним у стресовому та психологічно напруженому стані після конфліктної ситуації, без належного роз`яснення прав та правових наслідків таких пояснень.
Також просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, а саме у зв`язку з необхідністю отримання копії повного тексту постанови суду, підготовкою апеляційної скарги та збором необхідних матеріалів і доказів для належного обґрунтування його правової позиції. 
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 заперечив винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення у повному обсязі. Зазначив, що в дійсності він не керував транспортним засобом на час настання події, а за кермом перебувала його співмешканка – ОСОБА_3 . Працівники поліції надиктували йому текст письмових пояснень, в яких він зазначив, що нібито він керував транспортним засобом, будучи позбавленим такого права керування. У дійсності таких обставин не було.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Розділу 1 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції Постанови від 20.05.2009 № 511) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до п. 3 вказаного Порядку для керування легковими автомобілями дозволяється за наявності посвідчення категорії В. 
Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частина 5 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №607805 від 06.03.2026, ОСОБА_1 , 06 березня 2026 року о 13 год 53 хв, у м. Чернігові, вул. Елеваторна, 32А, гр. керував т/з «CITROEN BERLINGO», д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії. Правопорушення вчинено повторно протягом року (а.с.2).
Отже, даний протокол є документом, що фактично містить твердження компетентного державного органу про вчинення особою адміністративного правопорушення та одночасно є одним з джерел доказів, у силу положень ст. 251 КУпАП.
Також винуватість ОСОБА_1 підтверджується:
- копією постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2026 року, якою ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП позбавлено права керування транспортним засобом на 3 (три) роки (а.с.5-6);
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4479052 від 11.04.2025, якою до ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. (а.с.8).
Згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу, власником автомобіля «CITROEN BERLINGO», д.н.з. НОМЕР_1 , є «БО» НЕЗДОЛАННИЙ НАРОД»
Посилання ОСОБА_1 на відсутність доказів керування ним транспортним засобом, є непереконливими, з наступних міркувань.
Із переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що екіпаж поліції прибув на вказане в протоколі місце подій у зв`язку із викликом. Під час написання власноручних пояснень ОСОБА_1 вказав, що керував транспортним засобом. Також було встановлено, що останній протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП. Також, з відеозапису вбачається (15 год 38 хв), що працівники поліції детально пояснили ОСОБА_1 причини складення адміністративного протоколу. Зокрема повідомили, що протокол складено з тих причин, що під час спілкування із працівниками поліції та надання пояснень він самостійно визнав факт керування транспортним засобом, що є підставою для складання протоколу
Доводи апелянта про недоведеність факту керування ним транспортним засобом спростовуються дослідженими доказами у їх сукупності, так як обстановка на місці події, поведінка останнього на місці, а також первинні пояснення учасників події вказували на те, що саме він керував автомобілем. При цьому, ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими не заперечував факт керування ним автомобілем та не повідомляв, що транспортним засобом керувала інша особа.
Суд критично сприймає показання свідка ОСОБА_3 . Також, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису, який хоча й не фіксує безпосередньо факту керування транспортним засобом, оскільки працівники поліції прибули на місце подій пізніше. Однак, з відеозапису вбачається, що працівники поліції детально пояснюють ОСОБА_1 причини складення адміністративного протоколу. Зокрема повідомляють, що протокол складено з тих причин, що під час спілкування із працівниками поліції та надання пояснень він самостійно визнав факт керування транспортним засобом, що є підставою для складання протоколу. При цьому, ОСОБА_4 не заперечував факту керування та не повідомляв працівників поліції про те, що транспортним засобом в дійсності керувала інша особа. Відсутні пояснення ОСОБА_1 щодо відсутності факту керування транспортним засобом і в адміністративному протоколі.
Місцевий суд вірно критично оцінив пояснення свідка ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні місцевого суду зазначили, що саме вона здійснювала керування транспортним засобом. Підставою для такого висновку та критичної оцінки показань є не лише наявність в матеріалах справи письмових пояснень самого ОСОБА_1 , в яких він вказував, що керував транспортним засобом на час подій. Суд також звертає увагу й на письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , в яких вона не вказує, що саме вона здійснювала керування транспортним засобом. Така версія свідка ОСОБА_3 , яка була висунута вже під час судового розгляду справи, спрямована на уникнення адміністративної відповідальності.
Відтак, апеляційний суд не має сумнівів, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу.
Більш того, доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, були предметом розгляду суду першої інстанції і суд правильно визначився, що саме останній був за кермом транспортного засобу та виконував функцію водія, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи наявні у даній справі докази.
Крім того, на відеозаписі не зафіксовано будь-якого тиску з боку працівників поліції на ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення чи відібрання від нього письмових пояснень. Будь-яких інших доказів тиску на ОСОБА_1 працівниками поліції апелянт не надав, тому такі доводи необхідно оцінювати критично.
Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до відповідальності за ст. 130, ч.2, ч.6 ст. 126 КУпАП, а отже він має достатній досвід спілкування з поліцейськими та обізнаний з наслідками складання відносно нього протоколу за ч.5 ст. 126 КУпАП, а отже є сумнівним, що маючи такий «досвід» ОСОБА_1 помилково надав поліцейським усні та письмові пояснення про керування ним транспортним засобом. 
Твердження апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили йому права, чим було порушено його право на захист, є непереконливими, з огляду на таке.
Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, де також останній власноручно це засвідчив своїм підписом.
Наведені докази є належними, достовірними та достатніми, у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання ним уникнути установленої законом відповідальності за скоєне. 
Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.5 ст.126 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2026 року щодо нього - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	Д. С. Сиволап