Справа № 643/7743/26
Провадження № 2/643/5809/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Житлокомсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій, -

у с т а н о в и в :
Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача   
Позивач Комунальне підприємство «Житлокомсервіс» в особі представника Геворкян Г.Г., яка діє на підставі довіреності, звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який в подальшому уточнив та остаточно просить: 1) стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.03.2007 по 31.08.2021 в сумі 28 337,51 грн; 2) стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.09.2021 по 31.03.2026 в сумі 13 592,67 грн. Також просить стягнути з відповідачів на свою користь суму сплаченого судового збору в розмірі 3 328,00 грн та витрати на отримання інформації з Порталу електронних сервісів міста Харкова в сумі 86,62 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_2 , є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та перебуває у господарському віданні КП «Житлокомсервіс». Посилався, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перебувають на реєстраційному обліку та є споживачами послуг за вказаною адресою. Посилався, що відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс», яке рішенням 23 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 26.01.2024 №522/24 було перейменовано у Комунальне підприємство «Житлокомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачами, як споживачами послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради – спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1 із змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках. Зауважував, що публічний договір є чинним на момент звернення до суду з позовом, а співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , перебувають у договірних відносинах з КП «Житлокомсервіс» і повинні здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу. Зазначив, що письмової відмови відповідачів від послуг підприємства не надходило. Посилався, що Комунальне підприємство «Житлокомсервіс» належним чином виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачам послуг з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій, водночас відповідачі за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачують, внаслідок чого за адресою - АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість з 01.03.2007 по 31.03.2026 у сумі 41 930,18 грн. 
Аргументи учасників справи
Відповідачі процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалися. 
Від відповідача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшли «заперечення на позов», у яких остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування обраної позиції зазначила, що публічний договір між нею та позивачем не є чинним. Зазначила, що позивачем не надано доказів щодо меж та площі земельної прибудинкової території, яку обслуговує КП «Житлокомсервіс», а також права на земельну ділянку, на якій розташований будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Просила звернути увагу, що до позовної заяви не додано доказів, що КП «Житлокомсервіс» належним чином виконує свої обов`язки з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_2 , і його прибудинкової території. 
Крім того, від відповідача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшло клопотання про застосування строків позовної давності. 
Рух справи
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 22.04.2026 залишив без руху позовну заяву Комунального підприємства «Житлокомсервіс», установив позивачу строк для усунення недоліків - 5 днів з дня вручення даної ухвали про залишення заяви без руху.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 27.04.2026 продовжив Комунальному підприємству «Житлокомсервіс» процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, надавши строк – 5 днів з дня вручення копії ухвали.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 29.04.2026 відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, призначив судове засідання.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 22.05.2026 заяви ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Житлокомсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій, повернув заявникові без розгляду.
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 26.05.2026 відмовив у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Представник позивача КП «Житлокомсервіс» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, 25.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника КП «Житлокомсервіс». У поданій заяві представник позивача просила ухвалити рішення на розсуд суду. 
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, про причину неявки суду не повідомили.
Суд, беручи до уваги, що відповідачі належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи, проти чого не заперечували присутні у судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечували. Підтримали заперечення, подані ОСОБА_1 через канцелярію суду. Зазначили, що за адресою реєстрації вони не мешкають, зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи за іншими адресами. Зазначили, що довідки про взяття на облік, як внутрішньо переміщених осіб вони суду не надають, лише заявляють про це усно. Зазначили, що з будь-якими скаргами або заявами до КП «Житлокомсервіс» вони не зверталися. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 
Судом установлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перебувають на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходить своє підтвердження відомостями з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с. 13, 26).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №470740125 від 31.03.2026, об`єкт нерухомого майна – квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , підстава виникнення: договір дарування №4-1814, 07.07.1999, 8 ХМНК (а.с. 12).
Рішенням Харківської міської ради №69/06 від 26.07.2006 було створено Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (а.с. 20). 
28 листопада 2006 року у спецвипуску газети «Слобода» було опубліковано Договір про надання житлово-комунальних послуг (а.с. 14).
Пунктом 1 Договору про надання житлово-комунальних послуг визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова.
Згідно з п. 22 вказаного вище договору цей договір набирає чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки і вважається продовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006№ 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова (а.с. 15).
Згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №893 від 20.12.2011 (зі змінами, внесеними виконавчим комітетом від 27.01.2012 №39) прийнято тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова (а.с. 16-17).
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №283 від 10.05.2017 скориговано тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова (а.с. 18).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №318 від 11.05.2018 скориговано тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова (а.с. 19).
Рішенням Харківської міської ради від 26.01.2024 №522/24 Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» було перейменовано у Комунальне підприємство «Житлокомсервіс». Відповідні відомості внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується випискою від 07.05.2025 (а.с. 21-22).
Згідно з довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 , сформованої за період з 01.03.2007 по 01.03.2026, заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою становить 41 930,18 грн (а.с. 7-11).
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
Правилами ст. 11 ЦК України закріплено підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Вказаною нормою цивільного законодавства України визначено, що окрім договорів і інших угод цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Як установлено судом, багатоквартирний будинок, розташований за адресою – АДРЕСА_2 , є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та перебуває у господарському віданні КП «Житлокомсервіс».
Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 значяться зареєстрованими за адресою вказаного об`єкту житлової нерухомості. 
Правилами ст. 633 ЦК України визначено зміст публічного договору та закріплено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Виходячи з наведеної норми цивільного законодавства України, перелік послуг, по яких може бути укладено публічний договір, не є вичерпним.
Крім того, публічний договір передбачає обов`язковість однакових умов для всіх споживачів крім пільговиків, що не може бути розцінено як порушення закону. Навпаки, це відповідає положенням ст. 21 Конституції України, яка гарантує рівність прав громадян.
Між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачами, як споживачами послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1 із змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках (надалі - «Публічний договір»).
Згідно з п. 22 Публічного договору про надання житлово-комунальних послуг договір укладається строком на 3 роки і вважається продовженим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення дії його терміну однієї зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору.
Відтак, Публічний договір є чинним на момент звернення до суду з даною позовною заявою, а співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 перебувають у договірних відносинах з КП «Житлокомсервіс» і повинні здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу.
Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Правилами ч. 2 ст. 382 ЦК України закріплено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Як це визначено положеннями ч. 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно з п. 1, 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Положеннями ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
За час дії спірних правовідносин діяли Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, з подальшими змінами, та Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII з подальшими змінами.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Вимогами ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII визначено порядок укладення договорів про надання послуг управління багатоквартирним будинком. Так, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.
За змістом ч. 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII закріплено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Відповідно до положень ч. 1, 2, 3 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, та п. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву кореспондує визначений положеннями п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Як це визначено вимогами ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім наведених вище положень законодавства, закріплений також у ст. 162 ЖК України, який був чинний на момент спірних правовідносин. 
Відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках», рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування («за», «проти», «утримався»), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики (ч. 7 ст. 10 Закону).
Як зазначає позивач у пред`явленому позові, протокол про обрання управителя співвласниками будинку за адресою – АДРЕСА_2 , до КП «Житлокомсервіс» не надходив, отже підстави для укладення типового договору про надання послуг управління багатоквартирним будинком за формою, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 №712, - відсутні.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII, споживач не звільняється від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
З наведеного вище вбачається, що відповідачі є споживачами житлових послуг, що надаються позивачем.
Як пояснили у судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони та інші відповідачі із заявами про відмову від послуг КП «Жилкомсервіс», після перейменування останнього - КП «Житлокомсервіс», не зверталися, будь-яких запитів, заяв та претензій перед КП «Жилкомсервіс» та КП «Житлокомсервіс» не ініціювали. Відтак, відповідачі зобов`язані оплачувати надані КП «Житлокомсервіс» послуги.
Що стосується посилань відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні та відповідача ОСОБА_1 у «запереченнях на позов» на те, що між КП «Житлокомсервіс» та відповідачами не укладалися договори, а нездійснення ними оплати за надані позивачем послуги свідчить про те, що вони не приєдналися до Публічного договору, то суд зазначає, що як про це виснував Верховний Суд в постанові від 18.03.2019, прийнятій у справі №210/5796/16-ц, провадження №61-1647св17, відсутність укладеного між позивачем та відповідачами письмового договору не може бути підставою звільнення відповідачів від оплати спожитих житлово-комунальних послуг.
Нарахування за надані підприємством послуги здійснюються відповідно до встановлених органом місцевого самоврядування тарифів.
Отже, позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачам послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, перелік яких затверджений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова» (зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.01.2012 №39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова»; рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 №283 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова»), №318 «Про корегування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова від 11.05.2018.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Матеріалами справи знаходить своє підтвердження факт надання КП «Житлокомсервіс» відповідачам зазначених вище послуг, відповідачі їх одержували та не відмовлялись від їх отримання у встановленому законом порядку, а відтак, в останніх виник обов`язок сплатити за ці послуги.
З досліджених у судовому засіданні письмових доказів убачається, що відповідачі належним чином не виконували обов`язок щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, як це закріплено вимогами ч. 1 ст. 611 ЦК України.
Як убачається з матеріалів справи, заборгованість, обрахована позивачем у наданому суду розрахунку, відповідачами не сплачена. Вказані обставини не оспорювалися присутніми у судовому засіданні відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що з 2007 року вони не сплачували послуги КП «Жилкомсервіс», як і не сплачували у подальшому після перейменування КП «Жилокмсервіс» - послуги КП «Житлокомсервіс».
Водночас, вирішуючи питання щодо періоду, за який у відповідачів виникла заборгованість за надані позивачем послуги та їх розміру, суд керується таким.
За змістом ст. 541, 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь - кого з них окремо.
Так, у пред`явленому позові в його уточненій редакції позивач просить суд: 
1) стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 28 337,51 грн, яка утворилася за період з 01.03.2007 по 31.08.2021; 
2) стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 13 592,67 грн, яка утворилася за період з 01.09.2021 по 31.03.2026.
Водночас, як убачається з Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою – АДРЕСА_1 , значяться зареєстрованими такі особи: 
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.05.2023; 
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 28.05.2003; 
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 28.04.2021; 
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 12.06.2018.
ОСОБА_1 є власником вказаного об`єкту житлової нерухомості з 1999 року.
Вирішуючи позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 28 337,51 грн, яка утворилася за період з 01.03.2007 по 31.08.2021, суд зважає на те, що відповідач ОСОБА_2 , з якого, у тому числі, КП «Житлокомсервіс» просить стягнути вказану суму заборгованості за вказаний період, зареєстрував своє місце проживання за адресою – АДРЕСА_1 , лише з 28.04.2021, а відтак, підстави для стягнення з нього заборгованості за період з 01.03.2007 по 30.04.2021 – відсутні.
Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення, у тому числі, з відповідача ОСОБА_4 , заборгованості в сумі 28 337,51 грн за період з 01.03.2007 по 31.08.2021, то суд зважає на таке.
Положеннями ст. 64 ЖК України, який був чинним на момент спірних правовідносин, встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
За змістом ст. 156 ЖК України, який був чинним на момент спірних правовідносин, встановлено, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
Правилами ч. 1 ст. 34 ЦК України унормовано, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
Також, спірні правовідносини не підпадають під вимоги ст. 33 ЦК України, якою передбачено цивільна відповідальність неповнолітньої особи.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак, він набув повноліття лише з 06.12.2013.
З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за надані позивачем послуги за період з 01.03.2007 по 30.12.2013 задоволенню не підлягають, позаяк він у вказаний період був неповнолітнім, а тому не повинен нести відповідальність за зобов`язаннями щодо сплати заборгованості за надані позивачем послуги. 
Відтак, суд вважає доведеними позовні вимоги КП «Житлокомсервіс» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за період з 01.03.2007 по 30.12.2013.
У свою чергу, за період з 01.01.2014 по 30.04.2021 позовні вимоги КП «Житлокомсервіс» підлягають задоволенню щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 
Позовні вимоги КП «Житлокомсервіс» про стягнення заборгованості за надані ним послуги за період з 01.05.2021 по 31.08.2021 підлягають задоволенню стосовно відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . 
Позовні вимоги КП «Житлокомсервіс» про стягнення заборгованості за надані ним послуги за період з 01.09.2021 по 31.03.2026 підлягають задоволенню стосовно відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . 
Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог, яку підтримали присутні у судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України.
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України.
За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, прийнятій по справі №911/3681/17).
Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.
Як зазначалося судом вище, суд вважає доведеними вимоги позивача про солідарне стягнення:
-з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - заборгованості за період з 01.03.2007 по 30.12.2013;
-з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - заборгованості за період з 01.01.2014 по 30.04.2021;
-з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - заборгованості за період з 01.05.2021 по 31.08.2021.
Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності до пред`явлених позивачем вимог, суд зважає на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.
У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.
Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, надані з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2023 року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не спливла та продовжувалася на строк дії карантину.
Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилини 24.02.2022 строком на 30 днів. Воєнний стан в Україні ще не скасований.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 19 такого змісту: «у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Зазначений Закон України від 15.03.2022 №2120-IX набрав чинності 17.03.2022.
Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, надані з 01 липня 2023 року по 04 вересня 2025 року в силу п. 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не спливла та продовжувалася на строк дії воєнного стану та до 03 вересня 2025 року включно.
У свою чергу, Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» №4434-ІХ від 14.05.2025, який набрав законної сили 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України – виключено. Відтак, з позовну давність відновлено з 04.09.2025.
Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, надані з квітня 2017 року по 03 вересня 2025 року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не спливла та продовжувалася на строк дії воєнного стану.
З 04.09.2025 позовна давність була відновлена та, ураховуючи, що позов КП «Жилкомсервіс» був пред`явлений 17.04.2026, то на момент пред`явлення позову після відновлення позовної давності сплинуло лише 7 місяців 14 днів, а відтак, позовна давність до вимог КП «Житлокомсервіс» не застосовується у період з 01.04.2017 по 31.03.2026. 
Разом з цим, у межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, які б вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 по 30.03.2017 включно.
При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких, плата за комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після несплати (часткової оплати) чергового платежу.
Натомість позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості в сумі 13 821,43 грн, яка утворилася за період з 01.04.2017 по 31.08.2021, та солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 заборгованості в сумі 13 592,67 грн, яка утворилася за період з 01.09.2021 по 31.03.2026, - підлягають задоволенню. 
Доводи відповідачів про непідтвердження позивачем доказами належного виконання ним своїх обов`язків з утримання будинку АДРЕСА_2 суд відхиляє, позаяк матеріали справи не містять доказів на підтвердження неналежного виконання КП «Житлокомсервіс» взятих на себе обов`язків з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. 
Більш того, матеріали справи не містять, а відповідачами суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідачі зверталися до КП «Жилкомсервіс» та після перейменування останнього - КП «Житлокомсервіс» із заявами та скаргами з приводу неналежного виконання позивачем взятих на себе обов`язків.
З приводу посилань відповідачів на те, що вони не укладали з позивачем будь-яких договорів, до публічного договору не приєднувалися, з огляду на що не повинні вносити оплату за послуги КП «Житлокомсервіс», суд зазначає, що відповідачами суду не надано жодних доказів на підтвердження обставин того, що відповідачі вони у встановленому законом порядку зверталися до позивача із заявами, в яких повідомили про відмову від послуг КП «Жилкомсервіс» та після перейменування останнього - КП Житлокомсервіс». Крім того, як про це судом було зазначено вище, Верховний Суд у постанові від 18.03.2019, прийнятій у справі №210/5796/16-ц, провадження №61-1647св17, виснував, що відсутність укладеного між позивачем та відповідачами письмового договору не може бути підставою звільнення відповідачів від оплати спожитих житлово-комунальних послуг.
Посилання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на те, що вони не проживають в кв. АДРЕСА_3 , оскільки є внутрішньо переміщеними особами, а один з відповідачів проживає закордоном, суд не бере до уваги, позаяк жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження таких обставин відповідачами суду надано не було. Натомість присутня у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 зазначила, що про такі обставини вони, відповідачі, заявляють в усній формі. Водночас, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 
Відповідачі не були позбавлені можливості подати відзив на позовну заяву та додати до нього докази в обґрунтування своїх заперечень проти пред`явлених КП «Житлокомсервіс» позовних вимог, однак таке своє процесуальне право реалізувати на побажали, а, як це унормовано положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на наведене вище, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов КП «Житлокомсервіс» підлягає частковому задоволенню. 
Розподіл судових витрат
Згідно з платіжною інструкцією №7671 від 08.04.2026 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 3 328,00 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 65,38% (27 414,41 (сума задоволених позовних вимог (13 821,43 + 13 592,67)) х 100% : 41 930,18 (загальний розмір позовних вимог) = 65,38%), з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 175,85 гривень (3328,00 : 100 х 65,38 = 2 175,85), з них з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - по 581,39 грн з кожного, з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 - по 215,84 грн з кожного. 
У задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат, пов`язаних з отриманням позивачем інформації з Порталу електронних сервісів міста Харкова в сумі 86,62 грн, суд відмовляє, позаяк доказів на підтвердження понесення КП «Житлокомсервіс» таких витрат суду не надано. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов Комунального підприємства «Житлокомсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2021 року в сумі 13 821 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять один) гривень 43 копійок.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 вересня 2021 року по 31 березня 2026 року в сумі 13 592 (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто два) гривень 67 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» судовий збір у сумі 2 175 (дві тисячі сто сімдесят п`ять) гривень 85 копійок, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 581 гривень 39 копійок з кожного; з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 по 215 гривень 84 копійки з кожного.
У стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» витрат на отримання інформації з Порталу електронних сервісів міста Харкова у сумі 86 гривень 62 копійки – відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач – Комунальне підприємство «Житлокомсервіс», місцезнаходження: 61052, м.Харків, вул. Конторська, буд. 35, код ЄДРПОУ: 34467793, р/р НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк»;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 05 червня 2026 року. 

Суддя : Я.Ю. Семенова