Справа № 487/8413/25
н\п 2/490/1306/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва
вул. Захисників Миколаєва, 41/12, м. Миколаїв, 54607 тел. (0512) 53-31-08
e-mail: inbox@ct.mk.court.gov.ua, web: ct.mk.court.gov.ua Код ЄДРПОУ 02892528

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 року          м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання - Рябой Д.В., позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представниці позивачів адвоката Кривіцької Ж.О., представниці відповідачів Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу органу опіки та піклування та Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Миколаївської міської ради - Хижняк Т.В., дитини, стосовно якої вирішується питання – ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування, Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Новобузький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області про скасування усиновлення,
ВСТАНОВИВ:
05.11.2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування, Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Новобузький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області, про скасування усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усиновлювачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно з рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.09.2017 року в цивільній справі №487/3443/17, провадження №2-о/487/107/17. Також позивачі просили поновити первинний актовий запис №156 про народження дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області від 30.08.2012 року та передати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 органу опіки та піклування Миколаївської міської ради для вирішення питання його подальшого влаштування.
Позов мотивований тим, що на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва позивачам було надано дозвіл усиновити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився в Миколаївському обласному будинку дитини. ОСОБА_5 народився в м. Новий Буг, Новобузького району Миколаївської області. Реєстрація народження дитини здійснена відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області 30.08.2012 року, актовий запис №156. Згідно з рішенням суду усиновленій дитині вирішено присвоїти прізвище « ОСОБА_6 », по батькові « ОСОБА_7 »; місцем народження дитини вважати «м. Миколаїв», ім`я та дату народження дитини залишено попереднім, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 записано батьками дитини.
Позивачі змоменту усиновлення намагались здійснювати всі покладені на них обов`язки щодо виховання малолітньої дитини , надавали їй всі необхідні умови не тільки для проживання, але й для розвитку, навчання та відпочинку, дбали про дитину як про свою власну, дарили любов та ласку. Однак, з моменту усиновлення, психологічний зв`язок з дитиною у позивачів так і не склався. Спочатку позивачі сподівалися, що затримка нормального розвитку спричинена тим, що дитина народилась в асоціальній сім`ї, потім перебувала в будинку дитини і поведінка дитини зумовлена саме цими факторами, а тому почали приділяти дуже багато уваги до виховання: намагалися йому роз`яснювати основні елементарні правила поведінки, огортали любов`ю, прививали йому любов і повагу до ближніх, проводили з ним дуже багато часу, але всі намагання зводились нанівець.
З метою керування поведінки сина позивачі відправили його до КЗ «Миколаївський центр соціально – психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, але всі намагання зводилися нанівець негативною поведінкою сина та його відношенням до них. Дитина не сприймала і не сприймає до сьогодні Позивачів як батьків, як старших людей, веде себе агресивно по відношенню до позивачів, не проявляє хоча б елементарної поваги, тікає з дому, бродяжить, займається жебрацтвом, крадіжками грошей та речей, як з дому так і у незнайомих людей, палить, вживає алкоголь. Дитина пропускає школу, поведінка стала просто нестерпною, грубить вчителям та агресивно ставиться до однолітків, починає піднімати руки на Позивачів, виносить з дому цінні речі та гроші. Позивачі неодноразово зверталися за фактами зникнення та вчиненні домашнього насильства щодо них сином до правоохоронних органів. 
З 05.02.2025 року син перебував в центрі соціально – психологічної реабілітації дітей, під час перебування там хлопець звернув на себе увагу незвичним комплексом порушень розвитку особистості та поведінки. Хлопець приймав ліки, які стабілізували його психоемоційний стан та поведінку. Після припинення прийому ліків поведінка хлопця погіршилась. Часто конфліктує з вихованцями у групі, на зауваження дорослих реагує агресивно, не намагається прислухається до порад дорослих та виправитись. Хлопець не має адекватних механізмів виходу із складних та конфліктних ситуацій, у нього порушена емоційно-вольова сфера: не вміє контролювати себе під час раптових запалів агресивності, часто поводиться імпульсивно, не реагує на зауваження педагогів. Негативні поведінкові відхилення проявляються через агресію, селфхарм, істеричні реакції та ненависть до оточуючих. Імпульсивний, не може контролювати свою поведінку, не погоджується з вимогами педагогів, не реагує на зауваження. Будь -яка ситуація може вивести його з рівноваги та призвести до негативних проявів. 
Також позивачі зверталися до правоохоронних органів з заявою про вчинення домашнього насильства відносно них сином 23.01.2025 року та з заявою щодо зникнення сина 17.09.2025 року, що підтверджено листами ГУ НП в Миколаївській області. Поведінка сина в 2025 році стала переходити всі дозволені рамки, син почав систематично здійснювати вдома крадіжки (гроші, речі), став курити, вживати спиртні напої, в результаті чого психічний стан ще гірший, та його поведінка несе загрозу життю та здоров`ю. Позивачі розуміючи, що втратили повний контроль над сином, та враховуючи те, що його поведінка несе також і загрозу для самого нього та його оточення, звернулися з заявою до департаменту освіти і науки Миколаївської ОДА та КЗ «Березківський мистецький ліцей» для зарахування сина до ліцею на цілодобове перебування у зв`язку з тим, що батьки Позивачі по справі перебувають на військовій службі, що передбачає тривале перебування поза межами місця проживання сім`ї, у зоні бойових дій або на іншому відділеному об`єкті, родина не має близьких родичів, які могли б забезпечити постійний догляд та контроль за навчанням і розвитком дитини. 
Намагання КЗ «Миколаївський центр соціально – психологічної реабілітації дітей» врегулювати конфлікт не дали позитивних результатів, ті складні відносини, які наразі існують між позивачами та сином ОСОБА_4 , негативно впливають насамперед на розвиток дитини, а позивачі зі свого боку не мають змоги змінити їх на краще, тому вважають, що вони як батьки вживали всіх заходів щодо виховання дитини проводили співбесіди особисто, в школі з дирекцією та вчителями, виконували всі поради психологів, маючи надію на виправлення дитини, але жодних позитивних результатів це не дало, у зв`язку з чим, змушені звернутися до суду з позовом.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.11.2025 року вищезазначену позовну заяву було передано на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
01.12.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.
Ухвалою судді від 03.12.2025 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, рогляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання.
В підготовче засідання 22.01.2026 року учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 03.03.2026 року.
02.03.2026 року представниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвокат Кривіцька Ж.О. подала до суду заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи епікріз до історії хвороби №3078, виписку епікріз із медичної картки №1349, виписку №848 та характеристику зі школи.
02.03.2026 року Служба у справах дітей Миколаївської міської ради надала до суду висновок про доцільність скасування усиновлення.
03.03.2026 року представниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвокат Кривіцька Ж.О. подала до суду заяву, в якій просила підготовче засідання проводити без її з позивачами участі.
В підготовчому засіданні 03.03.2026 року позивачі позов підтримали, просили закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті, представниця відповідачів проти закриття підготовчого провадження не заперечувала.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.03.2026 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.04.2026 року.
В судовому засіданні 14.04.2026 року представниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвокат Кривіцька Ж.О. зазначила, що усиновлена дитина не перевиховується, з ним постійно займались психологи, психіатри, але це не дає жодних результатів, Зазначила, що ОСОБА_4 погано себе поводить, вчиняє право порушення, здійснює крадіжки грошей та цінних речей вдома, приводить друзів та вживає алкоголь. 
В судовому засіданні 14.04.2026 року представниця відповідачів Хижняк Т.В. зазначила, що нею був наданий висновок про доцільність скасування усиновлення, вважає, що дитині потрібна допомога.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.04.2026 року було оголошено перерву в судовому засіданні до 22.04.2026 року та зобов`язано Комунальний заклад «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради забепечити явку в судове засідання 22.04.2026 року о 12:00 год дитини - ОСОБА_3 .
15.04.2026 року представниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – адвокат Кривіцька Ж.О. подала до суду заяву, в якій просила долучити до матеріалів справи лист КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 14.03.2025 року, лист «Про надання інформації» Служби у справах дітей від 03.03.2026 року.
В судовому засіданні 22.04.2026 року, дитина стосовно якої вирішується питання ОСОБА_3 , зазначив, що заперечує проти задоволення позову, визнав свою ненормальну поведінку та вказав, що не готовий залишитись наодинці.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив оголосити перерву в судовому засіданні, для того щоб спробувати домовитись та залишити усиновлення без змін. Позивачка ОСОБА_2 заперечила проти оголошення перерви, вказала, що виправити ситуацію в їхніх стосунках з дитиною неможливо.
В судовому засіданні 22.04.2026 року судом оголошено перерву до 13.05.2026 року.
В судовому засіданні 13.05.2026 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити
В судовому засіданні 13.05.2026 року представниця відповідачів ОСОБА_8 позов визнала, вказала, що її позицію було викладено в наданому Службою у справах дітей Миколаївської міської ради висновку про доцільність скасування усиновлення від 02.03.2026 року.
В судовому засіданні 13.05.2026 року дитина, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_3 зазначив, що позов не визнає, хоче залишитись з батьками, однак, якщо батьки вирішили скасувати його усиновлення, то це їх право.
Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності та взаємозв`язку, заслухавши позиції учасників справи (їх представників) встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.09.2017 у справі №487/3443/17, провадження №2-о/487/107/17, заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усиновлення дитини було задоволено. Усиновлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився в Миколаївському обласному будинку дитини. ОСОБА_5 народився в м. Новий Буг, Новобузького району Миколаївської області. Реєстрація народження дитини здійснена відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області 30.08.2012 року, актовий запис №156. Згідно з рішенням суду усиновленій дитині вирішено присвоїти прізвище « ОСОБА_6 », по батькові « ОСОБА_7 »; місцем народження дитини вважати «м. Миколаїв», ім`я та дату народження дитини залишено попереднім, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 записано батьками дитини. Зобов`язано компетентний відділ РАЦС внести відповідні зміни в актовий запис про народження усиновленої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 №156 від 30.08.2012 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області, шляхом виключення із актового запису відомостей про батьків дитини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та видати нове свідоцтво.
При розгляді цієї справи судом встановлено, що мати дитини, ОСОБА_10 , згідно з рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 13.04.2017 року №481/37/17 позбавлена батьківських прав по відношенню до свого сина ОСОБА_4 . Батько дитини ОСОБА_9 , також позбавлений батьківських прав згідно з рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 13.04.2017 року № 481/37/17.
На виконання вказаного рішення суду Новобузьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 14.09.2017 року повторно видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , згідно якого його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
З 05.02.2025 року ОСОБА_3 перебував в центрі соціально – психологічної реабілітації дітей, під час перебування там хлопець звернув на себе увагу незвичним комплексом порушень розвитку особистості та поведінки. Хлопець приймав ліки, які стабілізували його психоемоційний стан та поведінку. Після припинення прийому ліків поведінка хлопця погіршилась. Часто конфліктує з вихованцями у групі, на зауваження дорослих реагує агресивно, не намагається прислухається до порад дорослих та виправитись. Хлопець не має адекватних механізмів виходу із складних та конфліктних ситуацій, у нього порушена емоційно-вольова сфера: не вміє контролювати себе під час раптових запалів агресивності, часто поводиться імпульсивно, не реагує на зауваження педагогів. Негативні поведінкові відхилення проявляються через агресію, селфхарм, істеричні реакції та ненависть до оточуючих. Імпульсивний, не може контролювати свою поведінку, не погоджується з вимогами педагогів, не реагує на зауваження. Будь-яка ситуація може вивести його з рівноваги та призвести до негативних проявів. Поведінкові відхилення ОСОБА_4 та ставлення до батьків викликають занепокоєння та потребують допомоги фахових лікарів та подальшого психологічного супроводу та постійного контролю з боку служби у справах дітей та центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді. 
Вказане підтверджується листом директора центру соціально – психологічної реабілітації дітей на ім`я начальника служби у справах дітей Миколаївської міської ради №03-76 від 14.03.2025 року. 
З 14.07.2025 року ОСОБА_4 перебуває на профілактичному обліку в секторі ювенальної превенції Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, категорія «дитина утікач». 
Також Позивачі зверталися до правоохоронних органів з заявою про вчинення домашнього насильства відносно них сином 23.01.2025 року та з заявою щодо зникнення сина 17.09.2025 року, що підтверджено листами ГУ НП в Миколаївській області, які наявні в матеріалах справи. 
Поведінка сина в 2025 році стала переходити всі дозволені рамки, син почав систематично здійснювати вдома крадіжки (гроші, речі), став курити, вживати спиртні напої, в результаті чого психічний стан ще гірший, та його поведінка несе загрозу життю та здоров`ю Позивачі по справі. 
17.09.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до департаменту освіти і науки Миколаївської ОДА та КЗ «Березківський мистецький ліцей» для зарахування сина до ліцею на цілодобове перебування у зв`язку з тим, що батько перебуває на військовій службі, що передбачає тривале перебування поза межами місця проживання сім`ї, у зоні бойових дій або на іншому віддаленому об`єкті, родина не має близьких родичів, які могли б забезпечити постійний догляд та контроль за навчанням і розвитком дитини, що підтверджується заявою від 17.09.2025 року, яка наявна в матеріалах справи.
22.09.2025 року позивачів листом департаменту освіти і науки Миколаївської ОДА повідомлено про те, що до повноважень не входить зарахування дітей до закладів, це належить до повноважень керівника закладу. 
Суд зазначає, що позивачі вважають поведінку неповнолітнього сина такою, що може містити загрозу як для самої дитини, так і для її оточення, дитина має явні ознаки психічних розладів. Намагання КЗ «Миколаївський центр соціально – психологічної реабілітації дітей» врегулювати конфлікт не дали позитивних результатів, ті складні відносини, які наразі існують між позивачами та сином ОСОБА_4 , негативно впливають насамперед на розвиток дитини, а позивачі зі свого боку не мають змоги змінити їх на краще, тому вважають, що вони як батьки вживали всіх заходів щодо виховання дитини, проводили співбесіди особисто, в школі з дирекцією та вчителями, виконували всі поради психологів, маючи надію на виправлення дитини, але жодних позитивних результатів це не дало.
Позивачі зайняли категоричну позицію з приводу дитини ОСОБА_3 , згідно якої вони не вбачають можливості формування спільного майбутнього з дитиною, не бажають надалі виконувати батьківські обов`язки щодо неї. Таке небажання виникло в силу конфліктних відносин, які склались між ними та дитиною. Неконтрольованість, неслухняність, безвідповідальність дитини, її аморальна поведінка, призвели до втрати поваги і морально-психологічного взаємозв`язку між усиновлювачами та дитиною і зумовила їх звернення до суду для вирішення питання про скасування усиновлення.
За досить тривалий час перебування цієї справи в провадженні суду та на протязі періоду перебування дитини ОСОБА_3 в КЗ «Миколаївський центр соціально – психологічної реабілітації дітей позивачі не змінили своєї процесуальної позиції, наполягають на задоволенні їх позову, що вказує на остаточне формування у позивачів позиції, згідно якої у своїй сім`ї дитини ОСОБА_3 , як сина, вони не бачать.
Так, відповідно до висновку Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 02.03.2026 року №5280/02.02.01-22/25/14/26 скасування усиновлення позивачами дитини ОСОБА_3 є доцільним. У вказаному висновку, з поміж іншого наведено, що між усиновлювачами незалежно від їх волі та дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків, незважаючи на те, що ними вживалися усі можливі заходи для стабілізації поведінки дитини.
Згідно позиції дитини - ОСОБА_3 , яка висловлена ним у судовому засіданні, останній усвідомлює свою негативну поведінку в родині позивачів, зазначив, що не готовий залишитись наодинці, разом з тим, такі слова жодним чином не вплинули на процесуальну позицію позивачів по справі.
Суд зазначає, що хоча поведінка дитини дійсно є негативною, але поведінку батьків (позивачів по справі) суд не може розцінити як таку, що вичерпує всі можливості та намагання в налагодженні контакту з дитиною і корекції її поведінки.
Таким чином суд констатує, що розлад сімейних відносин між дитиною та позивачами виник як внаслідок дій дитини так і внаслідок неповноти вжитих позивачами виховних заходів та заходів з психологічної корекції поведінки дитини (при виявленні нерівностей у поведінці), що в кінцевому рахунку призвело до формування у позивачів позиції, згідно якої вони не бачать спільного сімейного майбутнього з дитиною ОСОБА_3 .
Формування характеру та поведінкових установок у ОСОБА_3 відбулись під час проживання останнього досить тривалий час (близько 8 років) в сім`ї позивачів, а тому суд не може констатувати факт, що конфлікті відносити між дитиною та усиновлювачами виникли і сформувались незалежно від волі останніх.
В дитячій психології виділяють 5 основних кризових періодів у дітей: - криза новонародженості (0-2 місяців); - криза 1 року; - криза 3 років (проявляється в 2, 5-3, 5 року); - криза 7 років; - підліткова криза (проявляється в 12-14 років).
В дитячій психології підліткова криза характеризується наступним: дитина стає більш дратівливою, більш чутливою, багато чого не подобається в собі, відчуває часто почуття самотності і безпорадності. Виникає протестна поведінка, з`являється агресивність, надкритичне ставлення до батьків. З`являється схильність до ризику, до експериментів, знижується почуття безпеки. Віддають перевагу компаніям однолітків. Причина цих проявів - інтенсивна фізична і гормональна перебудова організму і гостра необхідність сепаруватися від дорослих. Внутрішнє бажання відокремитися часто виражається в зовнішності: я відрізняюся. Виникає парадокс: чи не бути таким як усі, але відчувати приналежність до групи, де всі схожі. Головна мета цього періоду зрозуміти, хто я такий.
На переконання суду, саме з особливим проходженням цього кризового підліткового періоду дитиною ОСОБА_3 і зіткнулися позивачі.
У відносинах між батьками і дитиною основна роль у їх побудові покладається саме на батьків, так як вони на відміну від дитини вже мають певний життєвий досвід, в тому числі, і щодо врегулювання конфліктів. Взявши на себе батьківські обов`язки позивачі добровільно і усвідомлено взяли на себе тягар щодо їх виконання.
За змістом ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
Статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Згідно з ч.ч. 3-5 ст. 232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1, ч. 4 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання, якщо дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; та якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду.
Як роз`яснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п.
Відповідно до п. 12 цієї Постанови, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.
Суд вправі скасувати усиновлення дитини при відсутності винної поведінки усиновителя, коли в силу обставин, що не залежать від усиновителя, не склались відносини, що необхідні для нормального розвитку і виховання дитини. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15.04.2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21).
Отже, одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні.
Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах.»
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах, 1) № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21) від 27.10.2021 року, 2) № 381/4827/17 (провадження № 61-1661св19) від 25.04.2019 року.
Позивачами не доведено те, що стосунки, які сформувалися між ними та дитиною на теперішній час можна назвати такими, що виникли незалежно від волі усиновлювачів, що впродовж проживання дитини в родині вони робили все можливе для встановлення родинних зв`язків з сином, та психокорекції «підліткових» нерівностей в поведінці останнього, що між ними дійсно, незалежно від їх волі, сформувалася психологічна несумісність з дитиною (адже забезпечення фізичних потреб дитини, що безумовно належно виконували позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не є тим єдиним фактором, що повинен забезпечуватись батьками).
Інші обставини, які наведені позивачами, не є підставами, які передбачені законом для скасування усиновлення, також вони не є для суду переконливими, з огляду на позицію дитини ОСОБА_3 , висловлену в судовому засіданні, згідно якої дитина виявила бажання проживати в сім`ї позивачів, чого самі позивачі не бажають. 
Таким чином, обставин встановлених п. 3 ч. 1 ст. 238 СК України, на які як на підставу позову посилаються позивачі, судом не встановлено, а тому заявлені позовні вимоги з цих підстав не можуть бути задоволеними.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування, Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Новобузький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області про скасування усиновлення, залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          О.В. Саламатін