ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 461/10233/25 пров. № А/857/24937/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Глазька С.М.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):
від позивача – не з`явився;
від відповідача – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2026р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Бориславського Андрія Любомировича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Львівської митниці про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил (суддя суду І інстанції: Павлюк О.В., час та місце ухвалення додаткового рішення суду І інстанції: 22.04.2026р., м.Львів; дата складання повного додаткового рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

04.12.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції – 05.12.2025р.) за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Бориславський А.Л., діючий на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив змінити п.2 постанови Львівської митниці від 25.11.2025р. у справі про порушення митних правил № 1527/UA209000/2025, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч.2 ст.471 Митного кодексу /МК/ України, в частині розміру штрафу; накласти на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів; стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача судовий збір в сумі 484 грн. 48 коп. та витрати на правничу допомогу (Т.1, а.с.1-8).

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 25.03.2026р. представник позивача просив змінити захід стягнення, накладеного на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.471 МК України; постанову Львівської митниці від 25.11.2025р. у справі про порушення митних правил № 1527/UА209000/2025 змінити в частині накладеного штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становив 256000 грн. 50 коп., на штраф в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становить 180735 грн. 91 коп. (Т.2, а.с.3-5).

Згідно ухвали суду від 09.12.2025р. розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами розгляду термінових адміністративних справ із повідомленням (викликом) сторін в судове засідання (Т.1, а.с.47).

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2026р. заявлений позов задоволено; в постанові Львівської митниці у справі про порушення митних правил № 1527/UА209000/2025 від 25.11.2025р. відносно ОСОБА_1 змінено захід стягнення, застосований до правопорушника, у межах, передбачених ч.2 ст.471 МК України, зі штрафу у сумі 256000 грн. 50 коп. на штраф в сумі 180735 грн. 91 коп.; стягнуто зі Львівської митниці за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (а.с.10-14).

14.04.2026р. за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн. 00 коп., витрати на проведення експертизи в сумі 4278 грн. 72 коп. (Т.2, а.с.16-21).

14.04.2026р. за допомогою системи «Електронний суд» представник відповідача скерував до суду заперечення на клопотання (заяву) про ухвалення додаткового рішення, в якій просив відмовити в задоволенні такої (а.с.46-48).

Згідно додаткового рішення суду від 22.04.2026р. (із урахуванням ухвали від 28.04.2026р. про виправлення описки в судовому рішенні) заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 461/10233/25 задоволено; ухвалено в справі додаткове судове рішення щодо вирішення питання про судові витрати; стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. та 4278 грн. 72 коп. витрат за проведення судової товарознавчої експертизи (Т.2, а.с. без нумерації).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням (додатковим), його оскаржив відповідач Львівська митниця, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в цілому призвело до помилкового вирішення питання про розподіл судових витрат, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити (Т.2, а.с.100-104).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заява не була подана в порядку ч.7 ст.139 КАС України до закінчення судових дебатів, позивач та його представник з цього приводу будь-яких клопотань не заявляли.
Також наголошує на неспівмірності стягнутих витрат на правову допомогу, а суму гонорару адвоката вважає значно завищеною.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом Львівською митницею оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн. та витрат на проведення експертизи в сумі 4278 грн. 72 коп.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався тим, що долученими до матеріалів справи доказами доведено факт надання адвокатом позивачу ОСОБА_1 правничої допомоги в межах розгляду цієї справи. Понесені витрати підлягають стягненню на користь позивача в повному обсязі – в розмірі 15000 грн.
Також оскільки висновки проведеної експертизи стосуються предмету спору, тому стягненню підлягають також витрати в розмірі 4278 грн. 72 коп.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, такими, що не у повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 15000 грн.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено наступні письмові докази (в копіях):
договір про надання правничої допомоги № 43/25 від 22.10.2025р., укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Бориславським А.Л. (Т.2, а.с.23-24);
додаткову угоду від 22.10.2025р. до договору про надання правничої допомоги № 43/25 від 22.10.2025р. (Т.2, а.с.25-26);
ордер серії ВС № 1413187 від 04.12.2025р. на ведення справи в Галицькому районному суді м.Львова (Т.2, а.с.27);
платіжну інструкцію № @2PL395282 від 15.11.2025р. на суму 15000 грн. (платник ОСОБА_2 ) (Т.2, а.с.29).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка у ч.7 ст.139, ч.3 ст.143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати.
Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до ст.252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

У свою чергу, заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження, не були подані в межах строку, встановленого ч.7 ст.139 КАС України.
Зокрема, заяву про відшкодування витрат на правову допомогу від 14.04.2026р., а також документи, які підтверджують понесені витрати, позивач подав до суду першої інстанції лише 14.04.2026р., тобто після того, як суд першої інстанції ухвалив рішення по справі від 09.04.2026р.
До цього часу позивач та його представник із заявами такого змісту не зверталися; документів, які б підтверджували понесені ним витрати на правничу допомогу до суду першої інстанції не подавали, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання, як і призначати судове засідання для його вирішення.
Зазначення у прохальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору (без чітких та конкретних вимог) не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань, представлення відповідних документів, суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Окрім цього, підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, із цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Окрім цього, позивач та його представник не представили акт виконаних робіт та надання послуг, який передбачений п.4.1 договору про надання правничої допомоги.

Іншими словами, колегія суддів не заперечує того, що позивач, звернувшись із позовом до суду, отримав правничу допомогу адвоката, як і того, що витрати, які він у зв`язку з цим фактично поніс чи міг (або ще має) понести, охоплюються поняттям судових витрат у значенні ст.134 КАС України. Але про ці обставини позивач не повідомив суду до ухвалення рішення від 09.04.2026р. 
За таких обставин та відповідно до вимог ч.7 ст.139 КАС України заяву представника позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката належить залишити без розгляду.

В частині понесених витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, що були проведена на підставі ухвали суду в експертній установі МВС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст.101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Якщо під час підготовки висновку експерт встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Відповідно до ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з ч.ч.4-8 ст.137 КАС України у випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно висновків, викладених Великою палатою Верховного Суду в постанові від 22.11.2023р. у справі № 712/4126/22 системний аналіз положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:
(1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;
(2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;
(3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;
(4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.

Ухвалою суду від 18.12.2025р. задоволено клопотання представника позивача, призначено по справі судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру /НДЕКЦ/ МВС України; витрати на проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 (Т.1, а.с.240 і на звороті).
В зв`язку з розглядом справи позивач поніс витрати на складання Висновку Львівського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/114-26/2284-ТВ від 09.03.2026р. (Т.1, а.с.261-264).
На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи долучено до винесення рішення суду наступні документи:
рахунок-фактура № 26-116 від 16.02.2026р., відповідно до якої вартість послуг щодо проведення товарознавчої експертизи склала 4278 грн. 72 коп. (Т.1, а.с.250);
платіжна квитанція № 9406-6721-0889-5234 від 16.02.2026р. на суму 4278 грн. 72 коп. (Т.1, а.с.255).
Під час розгляду справи суд першої інстанції врахував зазначений висновок експертизи як доказ під час розгляду справи та ухвалення судового рішення.
Водночас, питання щодо відшкодування витрат на проведення експертизи суд першої інстанції під час ухвалення рішення по справі не вирішив.
Звідси, колегія суддів убачає правові підстави для відшкодування позивачу розміру витрат, понесених на оплату вартості висновку експертизи, призначеної згідно ухвали суду від 18.12.2025р. (Т.1, а.с.246 і на звороті).
Водночас, доводи апелянта в цій частині зводяться до помилково стягнення витрат на проведення експертизи у завищеному розмірі (5348 грн. 40 коп.). Водночас, така описка в додатковому рішення була усунута шляхом постановлення ухвали від 28.04.2026р. про виправлення описки в судовому рішенні (Т.2, а.с.97 і на звороті).
Заперечень щодо суми витрат згідно рахунку-фактури № 26-116 від 16.02.2026р. в розмірі 4278 грн. 72 коп. митний орган не висловлював (Т.2, а.с.46-48, 100-104).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового винесення додаткового судового рішення та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, через що додаткове рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заяви про винесення додаткового рішення в частині стягнення витрат, понесених на оплату вартості висновку експертизи.
Водночас, заяву в частині вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції слід залишити в порядку ч.7 ст.139 КАС України без розгляду.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.п.2, 3 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити частково.
Додаткове рішення Галицького районного суду м.Львова від 22.04.2026р. в адміністративній справі № 461/10233/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву представника адвоката Бориславського Андрія Любомировича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ОСОБА_1 понесені в суді першої інстанції витрати на проведення судової експертизи в сумі 4278 (чотири тисячі двісті сімдесят вісім) грн. 72 коп.

Заяву представника адвоката Бориславського Андрія Любомировича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , в частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції – залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Глазько  	
Дата складання повного судового рішення: 02.07.2026р.