Єдиний унікальний номер 725/12232/25 
Номер провадження 2/725/4536/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 року.Чернівецький районний суд міста Чернівців 
в складі:
головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.
при секретарі Заяц Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" (місто Київ, вул.Іллінська, будинок 8) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року представник позивача звернувся до Чернівецького районного суду міста Чернівців із вказаними вище позовом. 
Посилався на те, що 10.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №8466940, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору, погодженого сторонами, позичальнику ОСОБА_1 надано грошові кошти у розмірі 12000грн. на умовах строковості, зворотності, платності, за яким він зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360дні, стандарта процентна ставка становить 1,00% на день. Договором передбачено періодичність сплати відсотків кожні 30 днів. 
13.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угодою до Договору №8466940 про надання споживчого кредиту 10.11.2024. Відповідно до умов Додаткової угоди, сторони домовились збільшити суму кредиту на 5000грн. Загальна сума кредиту складає 17000грн. Дана Додаткова угода від 13.11.2024 є невідємною частиною Договору. Всі терміни та скорочення, що використовуються в цій Додатковій угоді мають таке ж значення, що і в Договорі.
Натомість, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.
Станом на день звернення до суду у відповідача виникла заборгованість за наданим кредитом у розмірі 45750грн., з яких: 17000грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20250 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8500грн. – неустойка.
26.06.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-15/25. Згідно вищевказаного Договору, ТОВ «Свеа Фінанс» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором № 8466940 у розмірі 45750грн.
Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 45750 грн., а також 2422,40грн. сплаченого судового збору.
23.03.2026 на електронну адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, де він просив розглядати справу у його відсутність. Позов визнав частково, не заперечував факт укладання кредитного договору з позивачем та отримання кредитних коштів. Однак просив суд не стягувати з нього відсотки за користування кредитом, так як він з 12.12.2024 по даний час є військовослужбовцем ЗСУ. Зазначив, що відсутні і правові підстави щодо стягнення з нього неустойки за неналежне виконання зобов`язання, у стягненні якої просив відмовити.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: 
Так, судом встановлено, що 10.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №8466940, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст..12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с.10-40).
Відповідно до умов договору, погодженого сторонами, позичальнику ОСОБА_1 надано грошові кошти у розмірі 12000грн. на умовах строковості, зворотності, платності, за яким він зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Строк кредиту 360дні, періодичність сплати відсотків кожні 30 днів (п.1.3,1.4).
Стандарта процентна ставка становить 1,00% на день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору (п.1.5.1 Договору).
13.11.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угодою до Договору №8466940 про надання споживчого кредиту 10.11.2024. Відповідно до умов Додаткової угоди, сторони домовились збільшити суму кредиту на 5000грн. Загальна сума кредиту складає 17000грн. Дана Додаткова угода від 13.11.2024 є невідємною частиною Договору. Всі терміни та скорочення, що використовуються в цій Додатковій угоді мають таке ж значення, що і в Договорі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, уклавши кредитний договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому, на думку суду, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» взяті на себе зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 12000грн. та 5000грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (номер якої вказано при заповнені анкетних даних) (а.с.46-47).
Крім того, відповідач ОСОБА_1 не заперечував факту укладення кредитного договору з позивачем та отримання кредитних коштів у розмірі 17000грн.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання.
Разом з тим, відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконав.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 45750грн., з яких: 17000грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20250 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8500грн. – неустойка.
26.06.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-15/25 (а.с.48-59). 
Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8466940 у розмірі 45750грн.(а.с.60).
Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим, у нього існує заборгованість.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. 
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).
За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідач неналежно виконує взяті зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надав суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у частині стягнення з нього на користь позивача заборгованості по тілу кредита у розмірі 17000грн.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення, у заявленому позивачем розмірі, з відповідача заборгованості за нарахованими процентами, виходячи з наступного:
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч.15 ст.14 вказаного Закону,  військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Пунктом 6-2 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» врегульовано питання простроченої заборгованості на період дії воєнного стану в Україні. Так, на період дії воєнного стану та упродовж трьох місяців після його припинення або скасування банки, небанківські фінансові установи та колекторські компанії під час врегулювання простроченої заборгованості зобов`язані дотримуватися додаткових вимог щодо етичної поведінки, зокрема не взаємодіяти за власною ініціативою зі споживачем, що належить до захищеної категорії, та з його близькими особами.
До категорії захищених осіб віднесено військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України.
На підставі Указу Президента «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України запроваджено воєнний стан, який діє з 5:30 24 лютого 2022 року та продовжено і по даний час, у зв`язку із цим оголошено загальну мобілізацію.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 749/298/19.
Як вбачається із копії військового квитка, 12.12.2024 ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України №69/2022 призваний у Збройні Сили України по мобілізації.
Таким чином, дана пільга поширюється та діє для військовослужбовця ОСОБА_1 з моменту його призову під час мобілізації, тобто з 12.12.2024. 
Згідно договору про надання споживчого кредиту №8466940 від 10.11.2024 та Додаткової угоди до Договору №8466940 від 13.11.2024, розмір кредиту становить 17000грн., стандартна ставка за весь строк користування кредитом 1,00 в день. (розрахунок: (61050грн./17000грн.)/360дн. *100%=1,00 в день).
Враховуючи те, що боржник  ОСОБА_1 не звільняється від обов`язку повернути Банку суму фактично отриманих кредитних коштів, а також процентів, нарахованих до часу його мобілізації, суд вважає за необхідне стягнути з нього на корить позивача 22120грн., з яких: 17000 грн. (тіло кредиту) та 5120грн. (відсотків за користування кредитом до 12.12.2024) (12000х3/100=360; 17000х28/100=4760; 360+4760=5120). 
Щодо стягнення з відповідача суми неустойки за невиконання умов договору, то суд вважає за необхідне зазначити наступне: 
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина другастатті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст.549 ЦК України).
Втім, відповідно до пункту 18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, який доповнений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд неодноразово наводив висновки щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23(провадження № 61-8279св23).
Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
У договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, тощо.
У встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У даній справі, встановлено, що позивач (позикодавець) просив стягнути з позичальника неустойку за час прострочення повернення позики під час дії в Україні воєнного стану.
Судом враховано, що законодавець на рівні акту цивільного законодавстві (п. 15 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.
Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, а також станом на момент ухвалення судом рішення, відповідач звільнений від сплати неустойки за неналежне виконання зобов`язань за користування кредитом, у зв`язку із чим позов у цій частині задоволенню не підлягає.
Згідно вимог ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК україни  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (на професійну правничу допомогу), покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1171,22грн.(22120х100/45750=48,34%х2422,40/100=1171,22).
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, місто Київ, вул.Іллінська, будинок 8) заборгованість за кредитним договором №8466940 від 10.11.2024 у розмірі 22120 (двадцять дві тисячі сто двадцять)грн., а також судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1171 (одна тисяча сто сімдесят одна)грн. 22коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців Вольська-Тонієвич О. В.