Справа № 369/17720/25
Провадження № 2-а/369/119/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
cудді Лапченко О.М., 
за участі секретаря Дубицької М.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення, 
встановив: 

представник заявника – адвокат Міняйло Я.В., який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, згідно якого просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5148650 від 05.07.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5148763 від 05.07.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП; закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП відповідальності у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення; закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП відповідальності у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення та стягнути із Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211, 20 грн. 
В обґрунтування вимог представник позивача послався на те, що 05.07.2025 року в місті Вишневе на вулиці Київська, буд. 2Л поліцейським відділення поліції №1 Бучанського районного відділу поліції ГУНП в Київській області молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 (надалі по тексту – Інспектор) було винесено постанову серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно фабули постанови: 05.07.2025 14:36:27 м. Вишневе, вулиця Київська 2Л не виконав вимогу дорожнього д.з. 3.21 (в`їзд заборонено), та здійснив в`їзд у забороненому напрямку, чим порушив вимоги п.8.4.в ПДР України – порушення вимог дорожніх знаків, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП. Окрім цього, цей самий Інспектор, а саме ОСОБА_2 цього ж дня, 05.07.2025 року, виніс постанову серії ЕНА №5148763 від 05.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно фабули постанови: 05.07.2025 14:46:51 м. Вишневе, вулиця Київська 2Л / Здійснював рух та ТЗ, при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідчення водія право на керування т.з. відповідної категорії, чим порушив вимогу пп.2.4.а та 2.1.а ПДР України - керування ТЗ особою, не пред`явила посвідчення водія реєстраційного документа на ТЗ, а також поліса обов`язкового страхування цив. – прав. відповід. власників наземних ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП. Вважає, що постанови підлягають скасуванню, оскільки в діях Позивача відсутні склади адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст. 126 КУпАП, а справи відносно нього підлягають закриттю. Оскаржувані постанови були отримані позивачем лише 17.09.2025 року. Розгляд справи відбувався за повної відсутності позивача, щодо наявних постанов останній дізнався лише завдяки мобільному додатку «Штрафи UA», після чого 15 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адвоката для отримання правової допомоги. Станом на день звернення до адвоката копій постанов Позивач не отримав, для отримання копій постанов ним було скеровано адвокатський запит Вих. 22/07/2025 від 22.07.2025 року до відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області. Відповідь на адвокатський запит була відправлена засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» звичайним листом, через що неможливо відслідкувати його шлях та насамперед дату отримання зазначеної відповіді, проти на конверті наявна відмітка про дату відправки листа, а саме – «12.09.2025 року». Що свідчить про те, що відсутні підстави для розумного сумніву в тому, що відповідь була отримана лише 17.09.2025 року, особливо враховуючи, що відправка здійснювалася з міста Києва у місто Полтава. Копії постанов були отримані лише в якості відповіді на адвокатський запит, при цьому, Позивачу жодних листів з копіями постанов не надходило. Таким чином, просить суд врахувати зазначені обставини та поновити строк на оскарження постанов серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року, та серії ЕНА №5148763 від 05.07.2025 року. Вказує, що 05.07.2025 року ОСОБА_1 , в місті Вишневе на вулиці Київська, буд. 2Л, керуючи транспортним засобом, був зупинений поліцейським відділення поліції №1 Бучанського районного відділу поліції ГУНП в Київській області молодшим лейтенантом поліції Пендюр Ярославом Васильовичем. В ході спілкування йому було інкриміновано порушення частини 1 статті 122 КУпАП, а саме -- не виконання вимоги дорожнього 3.21 (в`їзд заборонено). Поліцейський був налаштований агресивно та наполягав, що він порушив ПДР. Позивач запропонував Пендюру переглянути наявні в нього докази порушення. Після цієї пропозиції суперечка продовжувалася і в її ході поліцейський визнав, що доказів він не має. Враховуючи конфліктність ситуації та вбачаючи порушення з боку ОСОБА_2 він вирішив зателефонувати на гарячу лінію «102» та викликати екіпаж поліції. Діалог з оператором лінії «102» відбувався на гучному зв`язку і Пендюр чув його зміст. Після того як оператор лінії «102» підтвердив те, що за адресою вже викликано екіпаж поліції Педюр відійшов і сів в службовий транспортний засіб. Через 2 хвилин він розвернувся й залишив місце зупинки транспортного засобу. Позивач припустив, що на цьому конфлікт вичерпано, але згодом завдяки мобільному додатку «Штрафи UA», виявив, що відносно нього було винесено дві постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року, та серії ЕНА №5148763 від 05.07.2025 року. Жодних копій постанов поштою не отримував, на місці зупинки жодних постанов не складалося, розгляд справи не проводився. Вважає, що постанови серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року та серії ЕНА №5148763 від 05.07.2025 року підлягають скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст. 126 КУпАП. Наголошує на тому, під час зупинки транспортного засобу Позивача Інспектором поліції розгляду справи про адміністративне правопорушення здійснено не було. Справа була розглянута за відсутності позивача, його не було оповіщено про місце і час розгляду справи. Дані про своєчасне оповіщення – відсутні. Під час зупинки транспортного засобу у поліцейських та Позивача виникла конфліктна ситуація, через яку останньому довелося зателефонувати на гарячу лінію 102 та викликати наряд поліції. Після того, як ОСОБА_2 почув про те, що на місце під`їде інший екіпаж поліції – він мовчки сів у службовий автомобіль, й незабаром поїхав з місця зупинки. Вказує, що відповідно до Наказу МВС України від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. В свою чергу це свідчить про винесення Інспектором поліції постанов з порушенням вимог ст. 278, 279 КУпАП. Окрім цього, відповідно до статті 36 КУпАП - якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. В свою чергу, виходячи зі змісту оскаржуваних постанов ОСОБА_2 в один день розглядав обидві справи та виніс дві окремі постанови серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року, та серії ЕНА №5148763 від 05.07.2025 року, що свідчить про суворе порушення приписів встановлених статтею 36 КУпАП. У постановах серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року, та серії ЕНА №5148763 від 05.07.2025 року про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП в пункті 7 «До постанови додаються» є відсутніми посиланням на технічний засіб, за допомогою якого мало бути здійснено фіксацію правопорушення. У даному випадку вина Позивача не була жодним чином підтверджена, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП, оскільки єдиним доказом вчинення Позивачем інкримінованих адміністративних правопорушень є самі оскаржувана постанови по справі про адміністративне правопорушення. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постановах Верховного Суду від 08.07.2020 р. (справа № 463/1352/16-а), від 30.05.2018 р. (справа 175/1982/17), від 26.05.2018 р. (№ 338/1/17).
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, згідно якої просив суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. 
Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, згідно якої просив суд справу розглядати за його відсутності, надав суду відзив, згідно якого проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечує в повному обсязі. Вказує, що згідно постанови серії ЕНА № 5148650 та ЕНА № 5148763 від 05 липня 2025 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно з постановою серії ЕНА № 5148650 вбачається, що 05 липня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» та здійснив в`їзд у забороненому напрямку, чим порушив вимоги п. 8.4.в ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до постанови серії ЕНА № 5148763 вбачається, що 05 липня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п.п. 2.4.а та 2.1.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" безпосередньо встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно з п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до положень п. 2.1а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Оскільки матеріалами справи встановлено, що 05 липня 2025 року ОСОБА_1 , здійснюючи керування транспортним засобом, виконував правову роль водія, то на нього, як і на інших учасників дорожнього руху, поширюються обов`язки, передбачені ПДР України, зокрема, п. 2.1 ПДР України. Тобто, Тулуп як водій транспортного засобу зобов`язаний мати безпосередньо при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. У той же час відповідно до п. 2.4 ПДР України - на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Відповідно до положень ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» закріплюють обов`язок водія надавати для перевірки необхідні документи на вимогу поліції: посвідчення водія, реєстраційний документ транспортного засобу, страховий поліс. Таким чином, з метою перевірки на вимогу працівників поліції водії зобов`язані надати, реєстраційний документ на транспортний засіб. Отже, працівники поліції наділені правом вимагати у водія пред`явлення посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що кореспондує обов`язку водія мати при собі зазначений документ та надати його працівникам правоохоронного органу. Невиконання або неналежне виконання обов`язку пред`явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії за умови керування транспортним засобом утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Таким чином, беручи до уваги обов`язки водія, визначені правилами дорожнього руху України, слід зробити висновок, що ОСОБА_1 як водій транспортного засобу, зобов`язаний не лише мати при собі посвідчення водія відповідної категорії, а й на вимогу працівників поліції пред`явити його у спосіб, що забезпечує можливість ознайомлення з документом та фіксації необхідної інформації. Вказує, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5148650 та ЕНА № 5148763 від 05 липня 2025 року, якою на позивача накладено штраф за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.126, ч. 1 ст. 122 КУпАП є законною та не підлягає скасуванню. Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, слід розцінювати як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення. З огляду на зазначене просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Представник позивача надав відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що частина відзиву містить посилання на нормативну базу, яка в даному випадку має загальний інформаційний характер. Відзив на позовну заяву не містить будь яких аргументів, або ж доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідачем у відзиві зазначено, що матеріалами справи було встановлено, що 05.07.2025 року ОСОБА_1 виконував правову роль водія. В той же час з доданих до відзиву відеоматеріалів не вбачається факту керування ОСОБА_1 транспортного засобу, а відповідно до пункту 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Отже Відповідачем не доведено навіть факту керування Позивачем транспортного засобу, що свідчить про безпідставність посилання останнього на «матеріали справи». Відповідач у відзиві вказує на незначущість певних «дефектів» оскаржуваної постанови. Зазначене є невірним, враховуючи факт того, що розгляд справи був повністю відсутнім, Інспектор просто покинув місце зупинки і виніс оскаржувані постанови. Більше того, доданий до постанови відеозапис сам по собі підтверджує протиправний характер дій представника поліції, оскільки запис не був безперервним, що суворо суперечить пункту 5 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», що затверджена Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018 року - включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Звертає увагу, що наданий запис закінчується о 14:18:45 05.07.2025 року тим, що поліцейський прямує до службового транспортного засобу. В цей же час оскаржувані постанови винесені о 14:44:17 та 14:56:33. При цьому запис самого розгляду справи до відзиву надано не було. У позивача на його транспортному засобі встановлений відеореєстратор, який фіксує вид з-заду. Зазначеним відеореєстратором зафіксовано фрагмент, на якому надане Відповідачем відео закінчується. Насамперед встановлено, що в проміжку з 14:18:45 до 14:20:36 поліцейський сидів в службовому автомобілі, після чого почав рух та здійснив маневр «Розворот» через подвійну суцільну смугу, при цьому не зміг подати лівий покажчик повороту, судячи з усього через його несправність. Зазначене підтверджує те, що Інспектором розгляд справи не проводився, що свідчить про беззаперечну протиправність оскаржуваних постанов. Належні та допустимі докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 порушення ПДР відсутні в матеріалах справи. 
Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке. 
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановлено цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Відповідно до частини 1 статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Згідно з частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Щодо строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, суд зазначає таке. 
Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Частиною 2 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено особливий порядок оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме позовну заяву може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Отже, вказаними нормами встановлено десятиденний строк звернення до суду з адміністративним позовом з дня ухвалення відповідного рішення.
Оскаржувані постанови у справі про адміністративне правопорушення прийнято 05.07.2025 року. 
Представник позивача вказує, що оскаржувані постанови були отримані позивачем лише 17.09.2025 року. Розгляд справи відбувався за повної відсутності позивача, щодо наявних постанов останній дізнався лише завдяки мобільному додатку «Штрафи UA», після чого 15 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до адвоката для отримання правової допомоги. Станом на день звернення до адвоката копій постанов Позивач не отримав, для отримання копій постанов ним було скеровано адвокатський запит Вих. 22/07/2025 від 22.07.2025 року до відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області. Відповідь на адвокатський запит була відправлена засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» звичайним листом, через що неможливо відслідкувати його шлях та насамперед дату отримання зазначеної відповіді, проте на конверті наявна відмітка про дату відправки листа, а саме – «12.09.2025 року». Це свідчить про те, що відсутні підстави для розумного сумніву в тому, що відповідь була отримана лише 17.09.2025 року, особливо враховуючи, що відправка здійснювалася з міста Києва у місто Полтава. Копії постанов були отримані лише в якості відповіді на адвокатський запит, при цьому, Позивачу жодних листів з копіями постанов не надходило. Таким чином, просить суд врахувати зазначені обставини та поновити строк на оскарження постанов серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року, та серії ЕНА №5148763 від 05.07.2025 року. 
Представником відповідача суду не надано доказів та не зазначено про існування доказів, які б свідчили про те, що вказані постанови вручалися позивачу чи були ним отримані. 
Суд, дослідивши аргументи щодо поновлення пропущеного строку на оскарження постанов, вважає, що зазначені підстави заслуговують на увагу, а тому поновлює позивачу строк для звернення до суду з даною позовною заявою. 
Щодо правомірності/протиправності постанов про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає таке. 
05.07.2025 року о 14:44:17 поліцейським відділення поліції № 1 Бучанського районного відділу поліції ГУНП в Київській області молодшим лейтенантом поліції Пендюр Ярославом Васильовичем було винесено постанову серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Згідно вказаної постанови 05.07.2025 14:36:27 м. Вишневе, вулиця Київська 2Л ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 (в`їзд заборонено) та здійснив в`їзд у забороненому напрямку, чим порушив вимоги п.8.4.в ПДР України – порушення вимог дорожніх знаків та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП. 
05.07.2025 року о 14:56:33 поліцейським відділення поліції № 1 Бучанського районного відділу поліції ГУНП в Київській області молодшим лейтенантом поліції Пендюр Ярославом Васильовичем було винесено постанову серії ЕНА №5148763 від 05.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Згідно вказаної постанови 05.07.2025 14:46:51 м. Вишневе, вулиця Київська 2Л ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі, при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідчення водія право на керування транспортного засобу відповідної категорії, чим порушив вимоги пп.2.4.а та 2.1.а ПДР України - керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП.
Вважаючи вказані постанови протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке. 
Згідно частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п.8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Виходячи з положень абз.1 п.8.2 ПДР України дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Відповідно до приписів п.п. (в) п.8.4 ПДР України дорожні знаки зокрема поділяються на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Згідно положень розділу 33 ПДР України (Дорожні знаки) дорожній знак 3.21 «В`їзд заборонено» забороняє в`їзд усіх транспортних засобів з метою: в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо.
В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Як вбачається з диспозиції ч.1 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Диспозиція ч.1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.
Приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом оскаржуваних постанов, 05.07.2025 року о 14:36:27 м. Вишневе, вулиця Київська 2Л ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 (в`їзд заборонено) та здійснив в`їзд у забороненому напрямку, чи порушив вимоги п.8.4.в ПДР України та о 14:46:51 ОСОБА_1 в м. Вишневе, вулиця Київська 2Л здійснював рух на транспортному засобі, при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідчення водія право на керування транспортного засобу відповідної категорії, чим порушив вимоги пп.2.4.а та 2.1.а ПДР України. 
Представником відповідача на підтвердження правомірності прийнятого рішення надано до суду відеозапис, який складається з двох частин – запис 5.07.2025 року з 14.10 години до 14.15 години та запис з 14.17 години до 14.18 години, на якому зафіксовано спілкування інспектора та ОСОБА_1 , в ході якого інспектором повідомлялося позивачу те, що він порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», інспектор вимагає пред`явити для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, водій не надає вказані документи, мотивуючи це тим, що інспектор має пояснити причини зупинки та докази порушення. На другому записі інспектор повідомляє водія, що відносно нього буде складена постанова про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Представником позивача на підтвердження доводів також надано відеозапис відеореєстратора автомобіля позивача, який фіксує вид автомобіля позаду. Зазначеним відеореєстратором зафіксовано фрагмент, з якого вбачається, що 5.07.2026 року о 14:20:36 поліцейський автомобіль здійснив маневр «Розворот» та поїхав. 
Суд зазначає, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з наданих відповідачем доказів, суд зазначає про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею 122 КУпАП, оскільки відео, яке надавалось відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не містить доказів та зафіксованого факту порушення позивачем вимог п. 8.4 Правил Дорожнього руху. Відповідачем суду не надано фотознімків, на яких зафіксовано наявність знаку 3.21 «В`їзд заборонено» на узбіччі дороги, якою рухався позивач.
Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.
Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 квітня 2018 року (справа № 200/5590/17(2а/200/669/17).
За встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено факту, що 05.07.2025 року о 14:36:27 м. Вишневе, вулиця Київська 2Л ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 (в`їзд заборонено) та здійснив в`їзд у забороненому напрямку, чи порушив вимоги п.8.4.в ПДР України. 
Отже, аналіз фактичних обставин справи, встановлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, надає суду підстави для висновку про недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Також суд враховує позицію Верховного Суду, викладеної у постанові від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17, що сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Крім того, як вбачається з відеозапису, наданого відповідачем (запис з 14.17 години до 14.18 години), на ньому зафіксовано, що інспектор повідомив позивача про складення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, натомість про складення постанови за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП інспектор позивача не повідомив. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи відносно позивача складено постанови 05.07.2026 року о 14:44:17 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та 05.07.2025 року о 14:56:33 - про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Згідно статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Суд зазначає, що згідно статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. При цьому, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Суд звертає увага на ту обставину, що, в даному випадку, мав місце одночасний розгляд адміністративних справ одним і тим же органом, під час прийняття постанов за вчинення одного і того ж правопорушення (з урахуванням часових рамок вчинення цих правопорушень), а тому суд вважає, що за наслідками їх розгляду Відповідачем мала бути застосована частина 2 ст. 36 КУпАП.
Тобто, відповідач повинен був застосувати положення ч.2 ст.36 КУпАП та накласти на позивача лише одне адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Проте, за результатами розгляду двох фактів правопорушення фактично інспектор застосував щодо однієї й тієї ж особи два адміністративних стягнення, що є непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, яке не відповідає вимогам ст.23 КУпАП.
Суд зауважує, що в даному випадку має місце порушення приписів ч. 2 ст. 36 КУпАП, оскільки інспектором в один день з різницею в десять хвилин було прийнято дві постанови відносно водія, із застосуванням адміністративного стягнення за кожне правопорушення окремо. Відтак, інспектором був порушений порядок накладення адміністративного стягнення. Оскільки один інспектор при виявленні двох порушень повинен був одночасно розглянути справу щодо всіх виявлених порушень та накласти стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення.
Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст. 36 КУпАП, суд вважає, що, притягаючи позивача до відповідальності, у відповідності до постанов, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.
Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні “Петриченко проти України” (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Відповідно до ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, у справах з приводу оскарження актів індивідуальної дії, складених суб`єктами владних повноважень, обов`язок по доведенню правомірності їх складання, покладається саме на зазначених осіб.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що жодних доказів на спростування наведеного відповідач не надав, у той час як саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень діючим законом покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішення.
Суд також зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а доки суд не має достовірного знання про будь-які події, вони мають тлумачитися саме як припущення про існування певних фактів.
Крім того, суд звертає увагу на те, що будь-яке провадження у справі про адміністративне правопорушення повинне відбуватися з дотриманням процедури його здійснення, у тому числі і порядку розгляду самої справи, що унормований статтею 279 КУпАП.
Так, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Таким чином, зважаючи на викладене та встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та скасувати постанови від 05.07.2026 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122, 126 КУпАП. 
На час розгляду справи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України. 
Згідно пункту третього частини третьої вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
А тому суд закриває провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, але прийняття відповідного рішення про закриття провадження у справі відноситься відповідно до вимог ч.1 ст.222, п.1 ч.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП до компетенції органів, які уповноважені законом на розгляд даної категорії справ про адміністративні правопорушення та до компетенції суду при розгляді відповідно до вимог ст.286 КАС України позовів з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, судом перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд має право визнати незаконними і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Зазначене свідчить про те, що адміністративні суди наділені повноваженнями закривати провадження по справах про адміністративні правопорушення.
На підставі викладеного, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність закриття справи про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням викладеного, зважаючи на задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача судового збору, сплаченого ним за подання позовної заяви до суду, в розмірі 1211 гр. 20 коп. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд, 

п о с т а н о в и в: 

адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити. 
Скасувати постанову, складену поліцейським відділу поліції №1 Бучанського районного відділу поліції ГУНП в Київській області, у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5148650 від 05.07.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення – закрити. 
Скасувати постанову, складену поліцейським відділу поліції №1 Бучанського районного відділу поліції ГУНП в Київській області, у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5148763 від 05.07.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення – закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області (Код ЄДРПОУ: 40108616, адреса: вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп. 
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -          Лапченко О.М.

21.05.2026