ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/1853/26
381/1813/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Ковалевської Л.М., 
за участі секретаря Омельчук С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року з використанням системи «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» Тараненко А.І. подано позов до Фастівського міськрайонного суду Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .
За змістом заявлених позовних вимог стверджується про те, що 10 листопада 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальницею, було укладено кредитний договір № 317389287 на суму 9250,00 гривень, в подальшому тіло кредиту було збільшеним за згодою сторін договору. Загальна сума отриманого кредиту становить 9450,00 гривень. 
Цей договір був укладеним в електронній формі. 
Позивач зазначає, що відповідачкою, як позичальницею, не виконані умови договору щодо повернення отриманих коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників
11 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 317389287 від 10 листопада 2020 року в сумі 28 026,94 грн.
Відповідач належним чином умови договору не виконував і має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Ейс» в сумі 28 026,94 грн., з яких: 8 371,92 грн. - заборгованість за кредитом, 19 655,02 грн. - заборгованість за процентами.
З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному вище розмірі, а також компенсувати судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 662,40 гривні, а також витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 гривень.
Також представником позивача заявлено клопотання про витребування від АТ «ОЩАДБАНК» відомостей про належність відповідачеві платіжної картки № НОМЕР_4, відомостей чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я відповідача, відомостей про зарахування на рахунок відповідача грошових коштів у сумі 9 250,00 гривень та 200,00 гривень у період з 10.11.2020 по 16.11.2020 року, а також відомостей чи є/був номер телефону НОМЕР_1 фінансовим номером телефону за вище вказаним картковим рахунком та чи знаходиться/знаходиться вказаний номер телефону в анкетних даних відповідача.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2026 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та витребувано докази, що становлять банківську таємницю.
20.04.2026 на адресу суду з АТ «ОЩАДБАНК» надійшли витребувані судом докази, а саме інформація що на ім`я ОСОБА_1  в банку випущено банківську платіжну картку № НОМЕР_2 .В результаті аналізу операцій, здійснених по карті НОМЕР_2, яка відкрита на ім`я ОСОБА_1  за період з 10.11.2020 по 16.11.2020  року була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 9 250,00 гривень та 200,00 гривень. В банку за ОСОБА_1  закріплений фінансовий номер телефону НОМЕР_1 . 
Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
05 травня 2026 року на електронну адресу суду від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. 
У відзиві викладені заперечення щодо суті заявлених позовних вимог. Зокрема, стверджується, що кредитний договір не був укладеним і погодженим відповідачкою, вона не отримувала грошових коштів в борг. Документи, що долучені до позовної заяви, не підтверджують обставин, на які посилається позивач. Крім цього, вважає, що договори факторингу є нікчемними.
13 травня 2026 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача з використанням системи «Електронний суд». 
За змістом відповіді на відзив стверджується, що до позовної заяви долучені всі необхідні докази для підтвердження обставин укладення договору та погодження істотних умов договору, а також подальшого отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставин справи.
Так, судом встановлено, що 10 листопада 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальницею, було укладено договір кредитної лінії № 317389287 (а.с. 14-16).
За умовами договору, кредитором позичальнику надається кредит в сумі 9250,00 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом.
Відповідно до п. 1.2. Кредит надається (Договір укладається) строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником.
Відповідно до п. 1.3. На період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,43 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом.
Пунктом 1.4 договору встановлено, що у випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення).
Відповідно до п. 1.5. Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку користування Кредитом вказаного в п. 1.2. Договору, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього Договору.
Договір підписаний позичальницею одноразовим ідентифікатором.
В межах цього договору було надано 9 450,00 гривень. Інформація про конкретні суми траншів і дату їх переказу відображена в довідці ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 12 вересня 2023 року (а. с. 24-25).
Зазначена інформація відповідає відомостям про зарахування коштів на банківську картку позичальника, що зазначена у виписці про рух коштів АТ «ОЩАДБАНК» (а. с. 141-142).
До матеріалів справи долучені розрахунки заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (а. с. 109-112, 113-114).
Зі змісту цих розрахунків слідує, що проценти нараховувались в період часу з 10 листопада 2020 року до 28 травня 2021 року включно. 
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Додатковою угодою № 19 від 28 листопада 2019 року сторони продовжили дію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.
Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року сторони продовжили дію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.
Додатковою угодою № 27 від 31 грудня 2021 року сторони продовжили дію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.
Додатковою угодою № 31 від 31 грудня 2022 року сторони продовжили дію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.
Додатковою угодою № 32 від 31 грудня 2023 року сторони продовжили дію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.
05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Додатковою угодою № 2 від 03 серпня 2021 року сторони продовжили дію договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року.
Додатковою угодою № 3 від 30 грудня 2022 року сторони продовжили дію договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року.
11 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 року ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 317389287 від 10 листопада 2020 року в розмірі 28 026,94 грн.
Позивач стверджує, що розмір заборгованості за цим договором становить 28 026,94 грн., з яких: 8 371,92 грн. - заборгованість за кредитом, 19 655,02 грн. - заборгованість за процентами.
Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами.
Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.
Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 
Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.
Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. 
Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно приписів частини 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Враховуючи наведені правові норми, суд погоджується з доводами позивача, що між первісним кредитором та відповідачкою, як позичальницею, було укладено договір кредитної лінії № 317389287 від 10 листопада 2020 року та погоджені істотні умови цього договору. 
Суд погоджується, що в межах цього договору були надані відповідачці, як позичальниці, грошові кошти в борг у розмірі зазначеному в позовній заяві.
В цьому випадку суд критично оцінює доводи відповідачки щодо відсутності доказів надання кредиту, так як обставини перерахування коштів підтверджені випискою з банківського рахунку, що надана АТ «ОЩАДБАНК» (а. с. 141-142). В цьому випадку суд констатує, що відповідачкою не спростовано, що відповідні перекази надходили саме від первісного кредитора, нею не було надано доказів щодо інших джерел отримання цих коштів.
Отже, суд погоджується, що в межах кредитної лінії відповідачкою було отримано кошти у сумі 9 450 гривень, які не повернуті.
Згідно із розрахунком первісного кредитора, в рахунок погашення заборгованості за тілом було сплачено 1 078,08 гривень. Зазначений розрахунок не спростований відповідачкою, доказів погашення заборгованості в більшому розмірі нею не надано.
Отже, існують підстави для стягнення з відповідачки, як позичальниці заборгованості за тілом кредиту.
Щодо розміру заборгованості за процентами суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що при укладенні договору сторонами було погоджено початковий строк кредитування тривалістю 30 днів з 10.11.2020 року.
В подальшому відповідачка ОСОБА_1 послідовно вчинила активні свідомі дії щодо пролонгації (продовження) строку дії зазначеного кредитного договору, а саме: 10 грудня 2020 року вчинено дії щодо пролонгації строку кредитування на 30 днів; 09 січня 2021 року вчинено дії щодо пролонгації строку кредитування на 30 днів та 08 лютого 2021 року вчинено дії щодо пролонгації строку кредитування ще на 30 днів.
Таким чином, з урахуванням трьох послідовних пролонгацій, загальний строк кредитування за погодженням сторін склав 120 днів, а саме в межах періоду з 10.11.2020 року по 09.03.2021 року. Отже, строк дії договірних зобов`язань та період законного нарахування процентів за користування коштами був продовжений за згодою та за ініціативою самої відповідачки саме по 09.03.2021 року.
Зазначений період є періодом правомірного користування коштами у відповідності до приписів статті 1048 ЦК України. Зазначене кореспондується з правовою позицією ВП ВС від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16.
Суд в силу приписів статті 13 ЦПК України не виходить за межі розрахунку заборгованості первісного кредитора для відповідного і періоду і не застосовує процентну ставку інші, ніж була застосована первісним кредитором для цього періоду.
Отже, суд приходить до висновку, що заборгованість за нарахованими процентами відсутня.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Отже, суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок укладення договорів факторингу до нього, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором кредитної лінії № 317389287 від 10 листопада 2020 року.
Далі, суд погоджується, що сукупність наявних в матеріалах справи доказів, зокрема платіжні інструкції та виписка з банківського рахунку відповідачки, надана АТ «ОЩАДБАНК», беззаперечно підтверджують факт отримання ОСОБА_1 , як позичальником, грошових коштів в борг. 
Тому суд відхиляє, як неспроможні, доводи відповідачки щодо неотримання нею коштів.
Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості, зазначає, що вимоги про стягнення 28 026,94 грн є обґрунтованими та доведеними лише частково. 
З урахуванням встановлених судом фактів погодження базового строку кредитування та послідовного продовження строку користування коштами з боку ОСОБА_1 (шляхом пролонгацій від 10.12.2020 року, 09.01.2021 року та 08.02.2021 року), строк договірних відносин тривав 120 днів - з 10.11.2020 по 09.03.2021 року. 
Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора, станом на 09.03.2021 року розмір заборгованості відповідача становить 10 435,56 грн, з яких 8 371,92 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2 063,64 грн - заборгованість за процентами. 
Зазначена сума нарахована правомірно в межах договірних періодів, підтверджена матеріалами справи, і саме вона підлягає стягненню. 
Нарахування будь-яких сум заборгованості поза межами строку дії договору (після 09.03.2021 року) позивачем належним чином не доведено, а тому в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Суд не погоджується з доводами відповідача щодо строків позовної давності зважаючи на наступне.
Відповідно до постанов КМУ на всій території України діяв карантин з 12.03.2020 до 30.06.2023. Крім того, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Згідно з п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії карантину та воєнного стану строки позовної давності продовжуються на строк їх дії. Таким чином, позивач звернувся до суду у березні 2026 року в межах строків позовної давності. 
Отже, суд вважає, що позовні вимоги є частково доведеними, а з відповідачки, як позичальниці, на користь позивача, як нового кредитора, підлягає стягненню заборгованість за договором кредитної лінії № 317389287 від 10 листопада 2020 року сумі 10 435,56 гривень, з яких 8 371,92 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2 063,64 грн - заборгованість за процентами.
Щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката у розмірі 7 000 грн. 00 коп, то суд встановив наступне.
На підтвердження понесених витрат представник позивача надав суду копію договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а.с.116-118), копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги № 25770916982 від 01 вересня 2025 року (а.с. 120), копію акту прийому-передачі наданих послуг (а.с.121).
Оцінюючи наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 369/10907/22 (провадження № 61-16010св23), від 01 травня 2024 року у справі № 557/174/23 (провадження № 61-15995св23).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає за доцільне зменшити розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу до 2000 гривень.
Керуючись приписами статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача компенсацію витрат зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 37% від первинно заявлених, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 985,09 гривень.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005 заборгованість за договором № 317389287 від 10 листопада 2020 року станом на 09.03.2021 року у загальному розмірі 10 435,56 грн (десять тисяч чотириста тридцять п`ять гривень 56 копійок), з яких заборгованість за тілом кредиту - 8 371,92 грн, заборгованість за процентами - 2 063,64 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 2 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 985,09 гривень, як компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          Леся КОВАЛЕВСЬКА