П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/39518/25	

Перша інстанція: суддя Бабенко Д.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецького Д.С., суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:
Рух і обставини справи
27.11.2025 р. ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.11.2025 р. №155250030807, яким було відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 01.11.2025 р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 із урахуванням заробітної плати за періоди трудової діяльності на території російської федерації, виходячи з інформації, яка зазначена у довідках про заробітну плату від 17.09.2025 р. № 03/09-308, від 02.09.2025 № 03/09-299, від 02.09.2025 р. № 03/09-298, від 02.09.2025 р. № 03/09-297. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що отримує дострокову пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV. Пенсія призначена позивачу на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 р. у справі № 420/30369/24. 13.11.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії за віком, в якій просив урахувати його заробітну плату за період роботи в російській федерації і надав довідки про заробітну плату. Питання про перерахунок пенсії позивачу за принципом екстериторіальності розглянуте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Рішенням від 20.11.2025 р. № 155250030807 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю правових підстав. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало відзив на позовну заяву, у якому заперечувало проти задоволення позовних вимог. Відповідач наголосив на правомірності відмови у перерахунку пенсії згідно з чинним нормативним регулюванням та з урахуванням припинення участі російської федерації і України в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 р. позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.11.2025 р. №155250030807. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 01.11.2025 р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідок про заробітну плату від 17.09.2025 р. № 03/09-308, від 02.09.2025 № 03/09-299, від 02.09.2025 р. № 03/09-298, від 02.09.2025 р. № 03/09-297. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі – також скаржник) подало апеляційну скаргу, в якій через порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту встановлених обставин у справі, просить скасувати оскаржуване судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 р. відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Обставини справи
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області і отримує пенсію за віком згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV.
13.11.2025 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії за віком, в якій просив урахувати його заробітну плату за період роботи в російській федерації і надав довідки про заробітну плату, які видано державним унітарним підприємством м. Москви «МОСГОРТРАНС». Йдеться про довідки про заробітну плату від 17.09.2025 р. № 03/09-308, від 02.09.2025 № 03/09-299, від 02.09.2025 р. № 03/09-298, від 02.09.2025 р. № 03/09-297, а також довідку про стаж №746-к від 02.07.2025 р. за період роботи з 21.08.1998 р. по 13.10.2013 р., які видані державним унітарним підприємством м. Москви «МОСГОРТРАНС».
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 20.11.2025 р., яке за принципом екстериторіальності здійснило розгляд заяви, ухвалило рішення від 20.11.2025 р. №155250030807. 
У рішенні зазначено, що з 1 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. 
Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід)
для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною 1 статті 40 Закону №1058.
Україна вийшла з цієї Угоди згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» від 29.11.2022 р. № 1328. За результатами розгляду заяви та доданих документів у перерахунку пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Оцінка суду першої інстанції
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Угода про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року була чинною на час трудової діяльності позивача у спірний період, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем і, як наслідок, не враховані документи, що підтверджують заробітну плату позивача, отриману на території російської федерації. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії позивача, здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі його заяви від 13.11.2025 р., зареєстрованої за № 12192, з урахуванням довідок про заробітну плату від 17.09.2025 р. № 03/09-308, від 02.09.2025 р. № 03/09-298, від 02.09.2025 р. № 03/09-297 та від 02.09.2025 р. № 03/09-299.

Доводи апеляційної скарги
На обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.
З 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Пенсії громадянам, які проживали / працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV. До страхового стажу зараховуються періоди роботи на території колишнього СРСР до 01.01.1992 р. У зв`язку з цим відсутні підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідок про заробітну плату від 17.09.2025 р. №03/09-308, від 02.09.2025 р. № 03/09-298, від 02.09.2025 р. № 03/09-297 та від 02.09.2025 р. № 03/09-299, виданих державним унітарним підприємством м. Москви «МОСГОРТРАНС».
Також скаржник вказує, що у довідці про заробітну плату від 17.09.2025 р. №03/09-308 за період з серпня 1998 року по серпень 1999 року зазначено прізвище позивача як ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), а згідно з довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану про шлюб від 20.10.2008 р. №2076/02-91, шлюб зареєстровано 25.10.1997, відповідно прізвище « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_2 » 25.10.1997 р. Наведені обставини створюють певну правову невизначеність що потребує окремого уточнення. Крім того скаржник вказує, що суд першої інстанції не перевірив сплату страхових внесків за періоди роботи поза межами України, а також відповідність наведеної у спірних довідках інформації первинним документам.

Позиція позивача у справі на заявлену апеляційну скаргу
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції. Позивач, зокрема, вказує, що з урахуванням встановлених фактичних обставин справи і наведених приписів нормативно-правових актів, надані позивачем довідки містять відомості, необхідні для перерахунку і виплати пенсії за віком, тому пенсійний орган протиправно не врахував позивачу заробітну плату згідно з вказаними довідками.

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (надалі – Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.
Згідно з законодавчим визначенням пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого Законом № 1058-IV пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених Законом № 1058-IV (стаття 1).
Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV мають громадяни України, які застраховані згідно з Законом № 1058-IV та досягли встановленого Законом № 1058-IV пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 Закону № 1058-IV, та інші особи, передбачені Законом № 1058-IV.
Згідно з пунктом 1 статті 41 Закону №1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності Законом № 1058-IV, з яких згідно з Законом № 1058-IV були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України (абзац другий пункту 2 статті 41 Закону №1058-IV).
У частині першій статті 40 Закону №1058-IV встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до абзацу першого підпункту 3 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (надалі – Порядок № 22-1) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).
Згідно з абзацом п`ятим підпункту 3 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.
Відповідно до абзацу першого пункту 2.10 розділу II Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Отже, особа, яка бажає перерахувати призначену пенсію за віком, подає до органу, що призначає пенсію, довідку про заробітну плату, видану підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, або якщо підприємство, установа чи організація ліквідовані або припинили своє існування, довідку видану їх правонаступником чи архівною установою. Органи Пенсійного фонду мають право в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі документів для оформлення пенсії та достовірність поданих відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як встановив суд першої інстанції і підтверджено матеріалами справи, 13.11.2025 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою № 12192 про перерахунок пенсії. До заяви були додані, зокрема довідки № 03/09-308 від 17.09.2025 р., № 03/09-297 від 02.09.2025 р., № 03/09-298 від 02.09.2025 р., №03/09-299 від 02.09.2025 р. та довідка про стаж № 746-к від 02.07.2025 р. за період роботи з 21.08.1998 р. по 13.10.2013 р., які видані державним унітарним підприємством м. Москви «МОСГОРТРАНС». 
Відмовляючи у перерахунку пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вказало на неможливість врахування довідок про набутий трудовий стаж та отриману заробітну плату на території російської федерації. Суд у складі колегії суддів не погоджується із позицію скаржника з таких причин. 

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У пункті 23 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутій) від 03 травня 1996 року, ратифікованій Законом України від 14.09.2006 р. №137-V, визначено, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. Надавши згоду на обов`язковість цієї Хартії, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії, включно з правом кожної особи похилого віку на соціальний захист.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то згідно з частиною другою статті 4 №1058-IV застосовуються норми міжнародного договору.
Отже, призначення, перерахунок і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд у складі колегії суддів зазначає, що при вирішенні питання про зарахування до страхового стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації, необхідно ураховувати: 
Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (Угода припинила дію для України 19 червня 2023 року); 
Угоду між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (Угода припинила дію 04 липня 2023 року);
Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року та Протокол про внесення змін і доповнень до Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 25 листопада 2005 року (Угода та Протокол зупинені у відносинах України з російською федерацією та республікою білорусь 25 липня 2023 року).

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами (стаття 3). Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5). Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (частини перша і друга статті 6).

Згідно з абзацами другим і третім статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. 
Відповідно до статті 11 цієї Угоди документи, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї Сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації.

Відповідно до частини другої статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату щомісячно.

Отже, згідно з наведеними положеннями міжнародних договорів стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. Обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають. На момент роботи позивача на території російської федерації наведені міжнародні договори були чинними міжнародними договорами України і, отже, підлягають застосуванню до спірних відносин. Суд у складі колегії суддів вважає за підставне вказати, що припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року також не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії, адже стаж набутий до цього моменту.
Щодо посилань скаржника на Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 р. №2783-IX суд у складі колегії суддів зазначає таке. Позивач працював на території російської федерації до набрання чинності 23 грудня 2022 року Законом України від 01.12.2022 р. №2783-IX, отже, він не позбавлений права на перерахунок пенсію на підставі наданих довідок у зв`язку із зупиненням дії та виходом України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року.
Наведені висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 03.11.2025 р. у справі № 560/129/24, у постанові від 28.01.2025 р. у справі №620/3530/22, у постанові від 18.11.2024 р. у справі № 340/4436/23 тощо.

Також суд у складі колегії суддів, оцінюючи доводи скаржника щодо невідповідності прізвища позивача, зазначає таке. Згідно з довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану про шлюб від 20.10.2008 р. № 2076/02-91 шлюб зареєстровано 25.10.1997 р., відповідно прізвище « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_2 » 25.10.1997 р. У наданій довідці про заробітну плату від 17.09.2025 р. № 03/09-308 за період з серпня 1998 року по серпень 1999 року зазначено прізвище позивача як « ОСОБА_2 (Сологуб)». Проте суд у складі колегії суддів вважає, що ця обставина суттєвий недолік не являє, оскільки обидва прізвища у різні періоди належали позивачу. Наведені у довідці від 17.09.2025 р. № 03/09-308 відомості про особу, посаду період та місце роботи підтверджуються записами в трудовій книжці, яка наявна у розпорядженні відповідача. З наведеної причини твердження відповідача про неузгодженість у довідці від 17.09.2025 р. № 03/09-308 суд у складі колегії суддів розглядає як суто формальні.
Суд у складі колегії суддів вважає за можливе також вказати, що у наданих довідках про заробітну плату від 17.09.2025 р. № 03/09-301, від 02.09.2025 р. № 03/09-298, від 02.09.2025 р. № 03/09-297 і від 02.09.2025 р. № 03/09-299 міститься запис про сплату пенсійних внесків та їх зарахування до бюджету.

Суд у складі колегії суддів, зважаючи на встановлені обставини справи, надану їм правову оцінку, погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.11.2025 р. № 155250030807 та наявність підстав для його скасування.
Суд у складі колегії суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як орган, який за принципом екстериторіальності уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії позивача, здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі його заяви від 13.11.2025 р., зареєстрованої за № 12192, з урахуванням довідок про заробітну плату від 17.09.2025 р. № 03/09-308, від 02.09.2025 р. № 03/09-298, від 02.09.2025 р. № 03/09-297 та від 02.09.2025 р. № 03/09-299. Цей висновок узгоджується з наданою правовою оцінкою єдиної підстави для відмови у перерахунку пенсії позивача, яка вказана у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.11.2025 р. № 155250030807.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Здійснивши в межах, визначених статтею 308 КАС України, апеляційний перегляд цієї справи, суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні фактичних обставин, норм матеріального й процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
З огляду на те, що суд першої інстанції правомірно відніс справу до категорії незначної складності й розглядав її за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2026 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С.Терлецький

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій